П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США в еквіваленті в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення; стягнути із ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 070 000 доларів США в еквіваленті в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення.

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на частку ОСОБА_1 у розмірі внеску до статутного фонду (грн.): 382 250 у статутному капіталі ТОВ «Аксіома»; заборонити ОСОБА_1 відчужувати його частку - розмір внеску до статутного фонду (грн.): 382 250 у статутному капіталі ТОВ «Аксіома».

Заява обґрунтована тим, що 28 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про стягнення солідарно з відповідачів грошових коштів в розмірі 10 000 доларів США, що станом на день подання позову складає 267 744 грн., та про стягнення із ОСОБА_1 1 070 000 доларів США, що станом на день подання позову складає 28 648 608 грн. як коштів, набутих без достатніх правових підстав. Сума позову є значною, тому є необхідність у забезпеченні позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити стягнення грошових коштів із ОСОБА_1 , оскільки у відповідача після ухвалення рішення можуть бути відсутні грошові кошти або майно, за рахунок яких можуть бути задоволені вимоги позивача. У даному випадку забезпечення позову буде спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити. Відповідач ОСОБА_1 є учасником ТОВ «Аксіома» розмір статутного капіталу: 5 500 000 грн., розмір внеску до статутного Фонду (грн.): 382 250, що відповідно складає 6,95 % статутного капіталу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач не надав жодних доказів щодо наміру відчужити частку у статутному капіталі товариства. Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовується позивачем виключно посиланнями на норми законодавства та суб`єктивних припущеннях ОСОБА_2 щодо вірогідних, нічим не підтверджених майбутніх дій ОСОБА_1 . Ухвала суду грубо порушує права ОСОБА_1 на володіння та розпорядження належним йому майном. Матеріали справи не містять жодних доказів наміру ОСОБА_1 продати свою частку, зокрема, повідомлень про це інших учасників із зазначенням ціни, розміру частки та інших умов продажу. Матеріали справи не містять навіть доказів вжиття позивачем заходів, спрямованих на отримання таких доказів. Докази ініціювання відповідачем вказаної процедури матеріали справи не містять та й не можуть містити. Відповідач посилається на постанови Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 911/949/20, від 14 липня 2021 року у справі № 910/17014/20, від 28 липня 2021 року у справі № 910/3704/21, від 22 вересня 2021 року у справі № 522/1108/20. Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суд у кожному конкретному випадку повинен оцінювати їх на предмет вірогідності, належності, допустимості та достовірності. До позовної заяви позивачем не додано жодних доказів на підтвердження обставин, що свідчать про намір першого відповідача розпоряджатися корпоративними правами, тим більше корпоративними правами саме ТОВ «Аксіома», щодо якої між учасниками існує корпоративний спір. У ОСОБА_1 відсутній обов`язок щодо повернення коштів за спірними розписками, тобто, взагалі відсутнє порушене право позивача, а тому і спір щодо нього, що, у свою чергу, також унеможливлює вжиття заходів забезпечення позову у цій справі. Подання заяви про забезпечення позову є намаганням втрутитися у корпоративні права ОСОБА_1 до вирішення спору по суті, що є неприпустимим.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на те, що незрозуміло про які обтяжливі та неспівмірні обмеження внаслідок вжиття заходів забезпечення позову вказує ОСОБА_1 . Накладення арешту на частку та заборона її відчуження ніяким чином не впливає ані на господарську діяльність самого ТОВ «Аксіома», ані на права ОСОБА_1 , як учасника такого товариства. Внаслідок вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 не перестає бути власником його корпоративних прав, а тому на перерозподіл часток у статутному капіталі або права інших осіб таке забезпечення не впливає та не вирішує спорів. Питання щодо обґрунтованості вимог про стягнення боргу підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції зазначив, що предметом спору є стягнення безпідставно набутих грошових коштів у значному розмірі, які відповідач у добровільному порядку позивачу не повертає. Обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема,накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник спір, що випливає з договірних відносин. Сума коштів, яку просить стягнути позивач зі ОСОБА_1 , крім вимог про солідарне стягнення 10 000 доларів США з обох відповідачів у даній справі, становить 1 080 000 доларів США.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчиняти певні дії, які просить вжити позивач, відповідають позовним вимогам та є співмірними, а саме частково забезпечують виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Так, ОСОБА_1 , маючи частку у статутному капіталі ТОВ «Аксіома» (розмір внеску до статутного фонду (грн.): 382 250), на яке може бути звернуто стягнення на стадії виконання рішення у разі задоволення позову, має можливість відчужити її на користь інших осіб. Враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо стягнення безпідставно набутих коштів, позивач вказує на те, що відповідач не бажає добровільно повернути кошти, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскаржуючи ухвалу про забезпечення позову, ОСОБА_4 вказує на те, що позивач не надав жодних доказів щодо наміру відповідача відчужити частку у статутному капіталі, а доводи заяви про забезпечення позову ґрунтуються виключно на припущеннях позивача.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що за змістом ст. 149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову у заявлений ОСОБА_2 спосіб не порушує право власності ОСОБА_1 , оскільки частка у статутному капіталі товариства залишається у володінні та користуванні відповідача.

Висновки про можливість забезпечення позову у справі про стягнення грошових коштів шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі підприємства та заборони вчиняти дії містяться у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 522/19690/18. У вказаній постанові, зокрема, зазначено: «метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову».

Доводи відповідача щодо намагання втрутитися у його корпоративні права поданням заяви про забезпечення позову є безпідставними, оскільки у даному випадку дії позивача спрямовані на забезпечення позову у рамках даної справи про стягнення коштів, які, як вважає позивач, відповідач зобов`язаний, однак, не бажає повернути.

ОСОБА_1 вказує на те, що у нього відсутній обов`язок щодо повернення коштів за спірними розписками, тобто, взагалі відсутнє порушене право позивача.

Разом з тим, зазначені обставини підлягають перевірці та оцінці судом під час розгляду справи по суті.

Чинне законодавство України не містить заборону накладати арешт на кошти, розмір яких є значно меншим від заявлених позовних вимог, з метою часткового забезпечення позову.

З урахуванням вищезазначеного, постанови Верховного Суду у справах № 911/949/20, № 910/17014/20, № 910/3704/21, № 522/1108/20, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не підлягають врахуванню апеляційним судом при розгляді даної справи, оскільки ухвалені за інших обставин справи.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.