У Х В А Л А

13.12.2021 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

з участю секретаря Потапенко Д.І.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частки квартири,

в с т а н о в и в:

в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частки квартири.

Відповідно до поданої позовної заяви, позивач просить визнати за ним правл власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом

заборони акредитованим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі - державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, щодо №2, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 , та шляхом накладення арешт на зазначне нерухоме майно.

Свою заяву представник позивача обґрунтовує тим, що 14 лютого 2009 року між сторонами у даній справі було укладено шлюб.

16 січня 2015 року під час перебування у шлюбі ними придбано квартиру, яка згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно одноосібно на Відповідача.

06 листопада 2019 року постановою Київського апеляційного суду було залишено в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва та шлюб між Позивачем і Відповідачем розірвано.

Квартира згідно положень договору купівлі - продажу було придбана Відповідачем із згоди Позивача, про що міститься вказівка в п. 6.6 договору купівлі - продажу; крім того, згідно офіційної заяви Позивача від 16.01.2016 р., нерухоме майно було придбано за спільні грошові кошти подружжя, тому з урахуванням положень ст..60 Сімейного кодексу України , нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Згідно записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 одноосібно зареєстрована на Відповідача, яка формально має можливість за бажання оформити у будь-якого нотаріуса відчуження Квартири на користь третьої особи без згоди Позивача, що призведе по порушення його майнових прав та неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Більше того, ОСОБА_2 має в розпорядженні заяву Позивача від 31.08.2016 р., згідно якої останній надав згоду Відповідачу на продаж нею будь-якого нерухомого майна, що придбано в період зареєстрованого між сторонами шлюбу.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 має зареєстроване в установленому законом порядку місця проживання та фактично проживає в Квартирі, яка належить йому на праві власності. Вказана квартира є єдиним житлом Позивача. Позивач має у власності 1/2 частки квартири, достатню для відшкодування можливих збитків Відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії;встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є забезпечення виконання судового рішення.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 суд встановив, що між сторонами існує спір щодо визнання права власності на нерухоме майно. Зазначені вимоги є вимогами майнового характеру.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі, а також заборона вчиняти дії щодо зазначеного нерухомого майна, суд вважає співмірними заходами забезпечення позову, оскільки вони відповідають характеру спірних правовідносин та зможуть забезпечити в подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Незастосування судом заходів забезпечення позову, враховуючи предмет позову, може призвести до відчуження спірного майна.

Враховуючи викладене, суть позовних вимог та, беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому унеможливити виконання рішення у даній справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення даного позову.

Керуючись ст.ст.151, 152, 153 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частки квартири задовольнити.

Заборонити акредитованим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі - державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, щодо квартири АДРЕСА_1 .

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягувачем є ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а боржником є ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвала є виконавчим документом.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Строк предявлення ухвали до виконання становить 3 (три) роки.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: