П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року у справі за позовомПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 19 березня 2018 року, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 023 784,58 доларів США, що відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 26 квітня 2013 року складає 24 160 038 грн. 80 коп. за кредитним договором № КІVPGА0000100п від 18 травня 2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 180 000 доларів США на термін до 18 травня 2017 року, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, вставленому кредитним договором. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року, з урахуванням ухвали від 04 вересня 2020 року про виправлення описки, позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № КІVPGА0000100п від 18 травня 2007 року розмірі 168 109,64 доларів США, що становить 1 343 196 грн. 02 коп., заборгованість по процентах - 104 131,23 доларів США, що становить 832 008 грн. 53 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 144 906 грн. 16 коп., штраф (процентна складова) у розмірі 143 988,25 доларів США, що становить 1 150 466 грн. 18 коп., штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США, що становить 250 грн., а всього 3 470 826 грн. 89 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким залишити позов без розгляду, або постановити нове рішення про відмову у позові на підставі пропуску строків позовної давності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд належним чином не перевірив та не дослідив наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, на що вказував суд касаційної інстанції. Наданий розрахунок не може бути прийнятий в якості належного доказу, тому що підписаний особою, яка невідомо чи має чи не має право підписувати розрахункові документи позивача. Відсутність у справі належного доказу наявності заборгованості відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета та підстав позову не допускається. Суд першої інстанції порушив норми процесуального права стосовно зміни предмету позову зі сторони позивача під час нового розгляду справи. Відповідач посилається на п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Позивач нарахував відповідачу і штрафні санкції, і пеню, і збільшений розмір відсотків за одне й те саме порушення. Подвійне покарання заборонено. Пеня нарахована в іноземній валюті, тоді як має нараховуватися в гривні. Останній платіж був зроблений відповідачем 20 січня 2009 року. Застосування судом першої інстанції перевивання позовної давності внаслідок пред`явлення позову до Індустріального суду міста Дніпра є безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що відповідач не повернув своєчасно кошти для погашення заборгованості. Суд першої інстанції у повному обсязі дослідив розрахунок заборгованості та надав йому відповідну оцінку. Підстави для застосування строку позовної давності відсутні, оскільки останній платіж було здійснено 19 лютого 2010 року. Посилання відповідача на подвійне нарахування покарання не знайшли свого підтвердження, оскільки між сторонами погоджені всі істотні умови кредитування.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 18 травня 2007 року між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № КІVPGА0000100п, за умовами якого банк взяв на себе зобов`язання надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу банку на строк до 18 травня 2017 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 205 310 доларів США на наступні цілі: на споживчі цілі 180 000 доларів США, а також у розмірі 25 310 доларів США на сплату страхових платежів.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_2 станом на 25 січня 2018 року становить 3 023 784,58 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України 26 квітня 2013 року складає 24 160 038 грн. 80 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 168 109,64 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 104 131,23 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 18 360 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору у сумі 2 589 164,17 доларів США; 31,29 доларів США штраф (фіксована частина); 143 988,25 доларів США - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неналежно виконуються зобов`язання за кредитним договором.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 18 травня 2007 року ОСОБА_2 отримала кредит в ЗАТ «Приватбанк» на строк до 18 травня 2017 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 205 310 доларів США на наступні цілі: на споживчі цілі 180 000 доларів США, а також у розмірі 25 310 доларів США на сплату страхових платежів.

Разом з тим, відповідач не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість. Вказані обставини відповідачем не спростовані, а, відтак, позовні вимоги банку є обґрунтованими.

Разом з тим, під час розгляду справи у суді першої інстанції 07 серпня 2018 року ОСОБА_2 подала заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З наданого суду розрахунку заборгованості (а.с.9, Т.1) вбачається, що прострочення платежу мало місце з 23 лютого 2009 року.

У пункті 7.1 кредитного договору зазначено, що періодом сплати коштів за кредитом є період з 14 по 20 число кожного місяця. У разі порушення вказаних термінів оплати (зокрема, оплати заборгованості не в повному обсязі) передбачених графіком погашення заборгованості на 120 календарних дні, - позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Отже, враховуючи, що прострочення платежів розпочалося з 23 лютого 2009 року, позичальник повинна була повернути суму кредиту та інші передбачені договором платежі до 23 червня 2009 року. Оскільки у вказаний період ОСОБА_2 не повернула кошти, саме з цього моменту банк дізнався про порушення своїх прав та у нього виникло право на звернення до суду за їх захистом, тобто, з позовом про стягнення усієї суми заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що підстави для застосування строку позовної давності відсутні, оскільки останній платіж було здійснено 19 лютого 2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження того, що 19 лютого 2010 року ОСОБА_2 вносила кошти на виконання умов кредитного договору матеріали справи не містять. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача вказала, що не може вказати на докази, наявні у матеріалах справи, які підтверджують сплату відповідачем коштів у вказану дату.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з позовом банк звернувся в червні 2013 року, а, відтак, навіть у разі доведення факту здійснення відповідачем платежу для погашення кредиту 19 лютого 2010 року, зазначений позов подано з порушенням трирічного строку позовної давності.

З матеріалів справи також вбачається, що у 2010 році ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовною заявою, у тому числі, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте, ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2012 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без розгляду.

У листопаді 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовною заявою, зокрема, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № КІVPGА0000100п від 18 травня 2007 року.

Проте, ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, тобто, за заявою позивача (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93680504).

Перебіг позовної давності не переривається у разі пред`явлення позову, який суд залишив без розгляду (постанова Великої Палати ВС від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19).

У постанові Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено судам, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року відстрочено відповідачу сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року до ухвалення рішення по суті.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та ухвалення рішення на користь відповідача, з позивача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 78 093 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 рокускасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570, в дохід держави судовий збір у розмірі 78 093 (сімдесят вісім тисяч дев`яносто три) гривні, 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.