Справа № 587/2677/20
РІШЕННЯ
22 лютого 2021 року Сумський районний суд Сумської області в складі :
головуючого судді Черних О.М.,
за участю секретаря Землюк А.П.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (с. Н.Сироватка, вул. Сумська, 167, Сумського району Сумської області), третя особа: Державний нотаріус Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко Вікторія Іванівна (м. Суми, майдан Незалежності, 8) про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримали.
Представник відповідача Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, надіслав суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Представник третьої особи Сумської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направила до суду клопотання про розгляд справи в її відсутність.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , після її смерті відкрилась спадщина яка складалась зокрема з права на земельну ділянку пай серія СМ № 0230847, що стверджується довідкою Сумської районної держаної нотаріальної контори від 21.08.2020 року №1058/02-14 (а.с.51).
Спадщину після смерті ОСОБА_4 фактично прийняв ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 липня 2020 року по справі № 592/5739/20, яке набрало законної сили, було встановлено, факт постійного проживання ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , та всмтановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є рідними братом та сестрою. (а.с.50).
Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем за заповітом є його син ОСОБА_1 .
Оскільки ОСОБА_4 за життя не отримала державний акт на право власності на земельні ділянки то ОСОБА_1 вже після смерті ОСОБА_4 звернувся до державного реєстратора з заявами про реєстрацію права власності на земельні ділянки та 18.11.2020 року державний реєстратор Пєшкова О.М. зареєструвала право власності на земельні ділянки за ОСОБА_4 та видала Витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав та з Державного земельного кадастру (а.с.6-17).
Таким чином, оскільки державним реєстратором ОСОБА_6 зареєстровано право власності на земельні ділянки за ОСОБА_4 та видано Витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є єдиним законним та чинним правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності ОСОБА_4 на земельні ділянки: 2,1773 га, 0,5534 га, 0,3401 га надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовані на території Нижньосироватської сільської ради.
Відповідно до заповіту посвідченого Червоненською сільською радою 14 лютого 1994 року за р.№2 ОСОБА_3 заповідав все належне йому майно на час смерті своєму синові позивачу ОСОБА_1 (а.с.41).
Крім того позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 зокрема на житловий будинок АДРЕСА_2 з приватизованою земельною ділянкою на якій розташовано вказаний житловий будинок. (а.с.42)
Позивач звернувся до державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної кантори Блошенко В.І. з заявою про видання на своє ім`я свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею: 2,1773 га., 0,5534 га. та 0,3401 га. надавши витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витяги з державного земельного кадастру про земельні ділянки. Однак державний нотаріус Блошенко В.І. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 1427/02-31 від 27.11.2020 року мотивуючи відмову тим, що ОСОБА_1 не надав оригіналів державних актів на право власності на земельні ділянки, які б підтверджували право власності спадкодавиці ОСОБА_4 на вищезазначені земельні ділянки. (а.с.5).
Відповідно до пункту 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).
Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.
Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.
На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 за життя набула право на земельну частку (пай), а ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично отримав у спадок спірні земельні ділянки, тому наявні усі підстави для визнання в порядку спадкування права власності за позивачем ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки загальною площею, 2,1773 га, 0,5534 га, 0,3401 га надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1261, 1296 ЦК України та ст. ст. 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (с. Н.Сироватка, вул. Сумська, 167, Сумського району Сумської області), третя особа: Державний нотаріус Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко Вікторія Іванівна (м. Суми, майдан Незалежності, 8) про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних