Справа № 559/1205/20
Провадження № 2/559/170/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Протас Ю.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ "Акцент-Банк" (далі - позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (далі - відповідача) на його користь 51870 грн. 31 коп. заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 12.09.2011 ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №SАМАВ7313 та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком кредитний договір, щ підтверджується підписом у Анкеті-заяві.

При укладені договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 Умов та Правил, де зазначено, що клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Позивач вважає, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі і надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором.

У зв`язку з порушеннями відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 03.06.2020 за ним рахується заборгованість в сумі 51870 грн. 31 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 25233, 71 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 25456, 60 грн., пені - 1180 грн.

Справа розглядається у спрощеному провадженні без виклику сторін, про що повідомлені належним чином усі учасники.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просить розглядати справу за відсутності представника АТ «А-Банк», про що зазначив у позовній заяві.

Відповідно до поданих представником відповідачки пояснень щодо позовної заяви, позовних вимог сторона відповідача не визнає, зазначаючи наступне. Відповідачкою не заперечується той факт, що 12.09.2011 року нею було підписано анкету-заяву та факт користування карткою Банку шляхом періодичного зняття з цієї картки грошових коштів. Разом з тим, всі зняті з картки кошти відповідачка повернула Банку. Факт укладення Договору від 12.09.2011 року між Банком та ОСОБА_1 не підтверджений, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг у А-БАНКУ, Тарифи користування кредитною карткою "Універсальна" самі по собі не можуть підтверджувати факт існування боргу. В цих документах немає жодного посилання на відповідачку, як сторону договору. Вони не підписані ОСОБА_1 , з їхнім змістом вона не ознайомлена, що свідчить про те, що вони на відповідачку не розповсюджуються.

Згідно розрахунку, протягом строку користування карткою відповідачкою було запозичено 92610,46 грн. банківських коштів. При цьому за цей же ж строк, відповідачкою було повернуто на рахунок банку 103831,89 грн., тобто на 11221,43 грн. більше, аніж було позичено. Починаючи з 29.01.2019 року кошти Банку відповідачкою більше не використовувалися.

Крім того, позивачем в обґрунтування ціни позову до позовної заяви доданий розрахунок заборгованості, який взагалі не є первинним документом, а відтак і доказом.

У зв`язку з викладеними обставинами, вважає, що у відповідачки відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем по картці, отриманій 12.09.2011 року, а тому позовні вимоги останнього є безпідставними.

У анкеті-заяві позичальника від 12 вересня 2011 року процентна ставка не визначена. Також у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання по сплаті коштів та не визначено розмір неустойки.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови відповідачка розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 12 вересня 2011 року анкету-заяву. Тарифи та Умови, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачкою, не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 вересня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вважає, що при укладенні Договору з відповідачкою Банк не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2011 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, в якій, зокрема, зазначено, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

В заяві позичальник зазначив про своє волевиявлення на отримання кредитної картки "Універсальна" (а.с. 11).

Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим станом на 03.06.2020 заборгованість за кредитним договором становить 51870 грн. 31 коп.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, за правилами частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Натомість матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач розумів, ознайомився та погодився з Умовами та правилами банківських послуг, підписуючи заяву про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у визначених банком розмірах і порядках нарахування.

Роздрукована копія із електронного сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Отже, неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, адже Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово ним змінювались, тобто кредитор міг додати до позовної заяви ті документи, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідач станом на 03.06.2020 за ним рахується заборгованість в сумі 51870 грн. 31 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 25233, 71 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 25456, 60 грн., пені - 1180 грн. (а.с. 4-10).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

До позовної заяви додано роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ним, укладаючи кредитний договір.

Відсутні також і докази того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цьому документі розмірах і способу нарахування, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У зв`язку з викладеним, Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а тому нарахування процентів, неустойки та штрафів у даному випадку є безпідставним.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17-ц , які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, суд враховує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За змістом Постанови Великої Палати ВС по справі № 342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору АТ «Акцент-Банк» дотримався вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Окрім того, позивачем в обґрунтування ціни позову до позовної заяви доданий лише розрахунок заборгованості, який не є первинним документом.

З наданої банком виписки по рахунку відповідача видно, що в період з вересня 2011 року по січень 2019 року ОСОБА_1 внесла на картковий рахунок 103831, 89 гривень, тоді як отримала від банку фактично лише 92610,46 гривень готівки. Починаючи з 29.01.2019 року коштами Банку відповідачка не користувалась.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Та обставина, що за час дії кредитних зобов`язань позичальником було сплачено більше кредитних коштів, аніж передбачено саме тими умовами кредитування, які підписані відповідачем, вказує про відсутність заборгованості за тілом кредиту та є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, суд приходить до висновку, що матеріали позову не містять доказів, які б давали суду підстави для прийняття обґрунтованого рішення щодо стягнення з боржника заявленої суми заборгованості, оскільки за час дії кредитних зобов`язань позичальником було сплачено більше кредитних коштів, аніж передбачено саме тими умовами кредитування, які підписані відповідачем. Окрім того, позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору, не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом та пені. Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 611, 634 ЦК України, ст. ст. 9, 10, 11, 12, 13, 17, 81, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Акцент-Банк" (місцезнаходження: вул. Батумська, 11, м. Дніпро, ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.02.2021.

Суддя: Р.В. Ралець