Провадження №2/521/443/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю. В.,

за участю секретарів Манюка Д.В., Черненко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», в якому, після збільшення розміру позовних вимог, остаточно просив Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між вартістю відновлювального ремонту та матеріальною шкодою у сумі 37 877,69 гривень; стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 недоотримане страхове відшкодування в розмірі 35 188,48 гривень; Стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант на користь ОСОБА_1 3% річних, інфляційні втрати та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на загальну суму 39 895,5 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 та ТДВ СК «Альфа-Гарант на користь ОСОБА_1 пропорційно судові витрати на загальну суму 6 500 гривень та судовий збір пропорційно, в розмірі 734,50 гривень.

Позов обґрунтований такими обставинами.

17.03.2018 року о 14:30, відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля Toyota PRADO державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля BMW 5281 державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/6156/18 від 31 травня 2018 року, яка набрала законної сили, вбачається, що зіткнення відбулось внаслідок недотримання безпечної дистанції та безпечної швидкості руху ОСОБА_2 . Власником автомобіля марки BMW 5281 державний номер НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є позивач. Оскільки судом встановлено, що в момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем Toyota PRADO державний номер НОМЕР_1 , керував відповідач ОСОБА_2 на законній підставі, тому відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України саме він є особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем). На момент ДТП цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в СК «Альфа-Гарант». За фактом ДТП ОСОБА_1 звернувся з заявою про отримання страхового відшкодування до СК «Альфа-Гарант» та отримав страхове відшкодування в розмірі 8 729, 70 грн. Позивач також вважає за можливе частково звернути позовні вимоги до страховика відповідача, так як згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, однак це не звільняє ОСОБА_2 , як безпосереднього заподіювача шкоди від відшкодування повної вартості ремонту з врахуванням запчастин без врахування зносу. Враховуючи висновок експерта Кеосака І.П., відповідно до якого вартість матеріальної шкоди складає 43 918,18 грн., позивач вважає, що з ТДВ СК «Альфа-Гарант» необхідно також стягнути заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

У відкрите судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність з підтриманням позовних вимог.

У відкрите судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність із запереченнями проти позовних вимог. В письмових поясненнях стороною відповідача ОСОБА_2 зазначено, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 різниці між вартістю відновлювального ремонту та матеріальною шкодою у сумі 37877,69 гривень в наслідок ДТП є безпідставними, необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, так як є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок ОСОБА_2 .

Обставини, за яких сталася ДТП встановлені постановою Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення ( справа № 522/6156/ 18). Було встановлено судом, що 17.03.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW 5281, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно постанови вбачається, що зіткнення відбулось внаслідок недотримання безпечної дистанції та безпечної швидкості руху ОСОБА_2 . Між ОСОБА_2 та ТДВ «Страхова компанія Альфа-Гарант укладено поліс № АМ/1610019 від 05.09.2017 року обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечений транспортний засіб автомобіль «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_1 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 100 000 грн. Розмір майнової шкоди, позивач підтверджує висновком № 6327 від 29 жовтня 2018 року експертного авто товарознавчого дослідження, згідно якого вартість відновлювального ремонту належного Позивачу ОСОБА_1 транспортного засобу BMW 5281, державний номер НОМЕР_2 , складає 82174 грн. 53 коп., вартість матеріального збитку складає 44296 гривен 84 копійки. Однак, експертний висновок № 6327 від 29 жовтня 2018 року авто товарознавчого дослідження не може бути належним та допустимим доказом розміру майнової шкоди позивача ОСОБА_1 , оскільки експерт ОСОБА_4 проводив дослідження більш ніж 6 місяців після настання ДТП. Також експертом Федотовим Ф.В. в акті огляду від 18.10.2019 року зазначено деталі, які не були пошкоджені, як складові транспортного засобу BMW 5281, державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 при ДТП від 17.03.2018 року, а саме: заднє скло, лонжерон, панель підлоги боковина задня ліва, емблема, кронштейн кріплення заднього бамперу. Судовим експертом Кеосак І.П. виготовлено висновок від 05.04,2021 року № СЕ-19/116-21/5204-АВ, де експертом було зазначено, що дані щодо пошкоджень, отримані автомобілем BMW 5281, державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 при ДТП від 17.03.2018 року, які наявні в матеріалах справи містять протиріччя. Експертом зроблено висновок на підставі матеріалів справи, що неможливо встановити обсяг робіт по відновлювальному ремонту транспортного засобу BMW 5281, державний номер НОМЕР_2 , матеріальний збиток станом на дату ДТП експертом визначений у розмірі 43918 грн. 18 коп. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодного доказу того, що ним особисто понесені витрати на ремонт вказаного автомобіля і в якому розмірі ці витрати понесені. Не надано акту виконаних робіт, де було встановлено обсяг робіт для відновлення пошкоджень автомобіля та не надано рахунків про сплату за виконані роботи по відновлювальному ремонту. Так як автомобіль вже фактично відновлений, то суд не може взяти до уваги експертне дослідження та повинен визначати розмір відновлювального ремонту на підставі саме документів, які підтверджують здійснення такого ремонту. Таким чином, заявлена позивачем сума 82174 грн. 53 коп., відновлювального ремонту його автомобіля з якої він провів розрахунки жодним доказом не підтверджена. Відповідачем ОСОБА_2 застраховано свою відповідальність в межах 100 000,00 грн., тому сума, яка недоплачена позивачу в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, а відповідно вона повинна бути покладена саме на страхову компанію, яка взяла на себе зобов`язання по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу діями відповідача.

Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у відкрите судове засідання не з`явився, подав відзив на позов із запереченнями проти позову та заяву про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені в розмірі 29 243,08 грн. за період з 17.03.2018 року по 01.06.2021 рік. На думку відповідача, позивачем порушено спеціальний строк позовної давності, який складає 12 місяців. Так, моментом сплину строку виконання страховою компанією з виплати відшкодування є 17.03.2018 року, тобто позов про стягнення пені повинен був бути поданий до 17.03.2019 року, проте з такими позовними вимогами позивач звернувся лише в червні 2021 року.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини.

Згідно з постановою Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2018 року, 17.03.2018 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Toyota Prado», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки BMW 5281, державний номер НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив п. 13.1 ПДР. У зв`язку з цим транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначеною постановою Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що автомобіль марки BMW 5281 д/н НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_1 22.02.2011 року (т. 1 а. с. 21).

Висновком експерта № 6327 від 29 жовтня 2018 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки BMW 5281, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , складає 82174 грн. 53 коп.

Як вбачається із копії полісу № АМ/1610019 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Toyota Prado», номерний знак НОМЕР_1 застрахована ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 грн. (т. 1 а. с. 61).

Як вбачається із матеріалів справи СК Альфа-Гарант здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 8729 грн. 70 коп. на підставі страхового акту № ТСВ/18/0699, що підтверджується копією платіжного доручення (т. 1 а. с. 126-127), та в розмірі 1745 грн. 93 коп. на підставі страхового акту № ЦВ/18/0699/1, що підтверджується копією платіжного доручення (т. 1 а. с. 129-130).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/16-21/5204-АВ автотоварознавчої експертизи колісного транспортного засобу автомобіля марки BMW 5281, державний номер НОМЕР_2 від 05 квітня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки BMW 5281, державний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталася 17.03.2018 року, станом на дату ДТП становить 43918 грн. 18 коп. ( т. 2 а. с. 86-91).

Отже, між сторонами виникли зобов`язання у зв`язку із завданням майнової та моральної шкоди, які регулюються главою 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Положеннями статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до СК Альфа-Гарант із заявою про відшкодування збитку. При цьому страхова сума за полісом за шкоду, заподіяну майну дорівнює 100 000 грн., франшиза о грн.

У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18000/15-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, враховуючи достатність суми страхового відшкодування, передбаченого страховим полісом, суд вважає, що витрати, пов`язані із матеріальним збитком необхідно стягнути із Страховика СК Альфа-Гарант в повному обсязі.

Разом із цим, обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 не зазначає, що 03 грудня 2018 року СК «Альфа-Гарант» здійснило доплату в розмірі 1745,93 грн. Таким чином, повна сума страхового відшкодування, яка булі здійснена СК «Альфа-Гарант» складає 10476 грн., тому стягненню підлягає сума в розмірі 33 443 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 різниці між вартістю відновлювального ремонту та матеріальної шкоди в сумі 37 877,69 грн. суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Разом із цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля марки BMW 5281, державний номер НОМЕР_2 , і їх розміру, а також в зв`язку із неможливістю судовим експертом встановлення характеру та обсягу фактично здійснених ремонтних робіт транспортного засобу, що є підставою для відмови у стягненні відповідного відшкодування.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення з СК «Альфа-Гарант» пені, трьох процентів річних та індексу інфляції в зв`язку із простроченням страхової виплати підлягають також частковому задоволенню.

Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з врахуванням встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних та пені вбачається, що сума заборгованості нарахована за період з 17.03.2018 року по 01.06.2021 року, при цьому сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції становить 7262,80 грн. за вказаний період, сума трьох процентів річних становить 3389,62 грн., пені 29243,08 грн. за вказаний період.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу норм ст. 625 ЦК України вбачається, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 року у справі за № 686/21962/15-ц.

Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції, трьох процентів річних та пені відповідають діючому цивільному законодавству, однак враховуючи те, що сума заборгованості СК «Альфа-Гарант» перед позивачем складає 33 443 грн., а не 35188,48 грн., як вважає позивач, то і штрафні санкції повинні розраховуватись, виходячи із суми боргу 33 443 грн.

Таким чином, стягненню з СК «Альфа-Гарант» підлягає 6902,63 грн. індекс інфляції, 3225 грн. три проценти річних.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені з СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , то суд вважає, що до цих вимог необхідно застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

27 липня 2021 року представником СК «Альфа-Гарант» подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Таким чином, суд вважає, що незважаючи на обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з СК «Альфа-Гарант» пені за прострочення зобов`язання, необхідно застосувати строк позовної давності, який є спеціальним, і про застосування якого заявив відповідач.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В позовній заяві позивач ставить питання про стягнення з відповідачів пропорційно судові витрати на загальну суму 6500 грн. Однак, позивач не надає доказів на здійснення відповідних витрат, що є підставою для відмови у їх стягненні з відповідачів.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1130 грн. (т. 1 а. с. 1, т. 2 а. с. 122), який суд вважає необхідним стягнути з СК «Альфа-Гарант» пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, Бульвар Лесі України, 26, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 майнову шкоду в розмірі 33 443 (тридцять три тисячі чотириста сорок три) гривні.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, Бульвар Лесі України, 26, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 3 проценти річних у розмірі 3225 (три тисячі двісті двадцять п`ять) грн. та індекс інфляції в розмірі 6902 (шість тисяч дев`ятсот дві) гривні 63 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, Бульвар Лесі України, 26, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 656 (шістсот п`ятдесят шість) грн.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2021 року.

Суддя: Ю.В. Тополева