Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2021 року Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Дудник Г.С.,

за участю позивача та представника позивача адвокатки Валешинської О.С., представника відповідача ОСОБА_1 - адвокатки Івко Л.В., відповідачки ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Хорошева В.В., представника відповідача ОСОБА_3 -адвоката Вавілова А. Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності та встановлення порядку користування землею,-

В С Т А Н О В И В :

21 грудня 2016 року ОСОБА_4 , звернулася до центрального районногго суду м.миколаєва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності та встановлення порядку користування землею, в якому просила виділити в натурі в її одноосібну приватну власність належну ї частку в домоволодіггі АДРЕСА_1 в розмірі 29/100 часток в літер А: коридор 2-1, житлову кімнату 2-2, ганок № 1 , підвал Апд, приямок № НОМЕР_1 та встановити порядок користування земельною ділянкою, зо закріплена за домоволодінням пропорційно належній їй частці в праві власності на домолодіння (29/100).

В обгрунтування позову посилался на те, що є співвласником 29/100 часток домовлодіння за вказаною адресою , яке розташоване на земельній ділянці, що перебуває у спільному корситуванні усіх співвласників. В домовлодіння всі співвласники користуються відокремленими частками, отже виділ в натурі належної їй частки є технічно можливим. Проте щодо користування земельною ділянкою час від часу виникають протиріччя, що і змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав.

01 жовтня 2018 року надійшов відзив на позов від відповідачки ОСОБА_2 , в якому вона просить відмовити у задволені позову в повному обсязі. Посилається на те, що позивачем не надано доказів виникнення в неї права власності або права корситування спірною земельною ділянкою, вказана ділянка залишається у в комунальній власності громади в особі Миколаївської міської ради отже суд не може вирішувати питання , віднесені до повноважень та компетенції іншої особи щодо розпорядження земельною ділянкою. Крім того, не вирішено питання чи є можливим виділення відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартиру) для кожного з співвласників . Визначаючи варіант користування земельною ділянкою за другим варіантом, експертом не врахована реальна неможливість співвласника ОСОБА_2 обслуговувати належну їй частину спільного домоволодіння , оскільки відсутня можливість проходу до будівлі літер А-1 , в якому у фактичному користуванні ОСОБА_2 , знаходяться приміщення 3-3 -3-5. Також не враховано наявність на цій ділянці 3-х дерев ( вишня та горіх), які належать ОСОБА_2 , адже належали попередній власниці ОСОБА_10 . Також експертом не враховано наявність на цій ділянці насаджень кущів, винограду, роз та городу ( полуниця 10 кущів, помідори та баклажани, огірки) які належали ОСОБА_10 та наразі ці насадження утримує ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 23.12.2016 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 11.04.2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу , на вирішення якої поставлено наступні питання : 1.Визначити можливі варіанти виділу в натурі ОСОБА_4 (в розмірі 29/100) з домоволодіння АДРЕСА_1 , за порядком користування, що склався між співвласниками на теперішній, відповідно до ідеальних часток та за побажанням сторін. 2. Визначити порядок користування земельною ділянкою закріпленою за домоволодінням АДРЕСА_1 - за порядком фактичного користування, відповідно до ідеальних часток та за побажанням сторін.

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 27.03.2018 року поновлено провадження по справі.

Проткольною ухвалою суду від 18 червня 2018 року задоволено клопотання ОСОБА_2 та залучено її в якості співвідповідача по справі.

Ухвалою суду від 29.03.2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 18.11.2018 року в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про об`єднання справ відмовлено.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Валешинської О.С. про залучення правонаступника по справі - задовольнити.

Залучено ОСОБА_2 до участі у справі як правонаступника ОСОБА_5 та ОСОБА_11 . Виключено зі складу відповідачів по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .

Ухвалою суду від 19.12.2019 року залучено ОСОБА_1 до участі у справі як правонаступника ОСОБА_7 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності та встановлення порядку користування землею. Виключено зі складу відповідачів по справі ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 05.11.2020 у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення повторної судової земельно-технічної експертизи - відмовлено.

Ухвалою суду від 05.11.2020 в задоволенні клопотання представника співвідповідача ОСОБА_1 - адвокатки Івко Л.В. про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Миколаївської міської ради - відмовлено.

В судовому засіданні позивачка та її представник просили про задоволення позову в повному обсязі та визначення порядку користування земельною ділянкою згідно другого варіанту земельно-технічної експертизи, який є наближеними до ідеальних часток.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Вавілов А.Є. просив вирішити позовні вимог на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Івко Л.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Хорошев В.В. в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог в частині виділу в натурі частини житлового будинку. Просили визначити порядок користування земельною ділянкою за першим варіантом судової земельно-технічної експертизи з підстав, викладених у відзиві та додаткових письмових поясненнях на висновок експертизи.

В судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_12 суду пояснила, що розробила варіант виділу в натурі 29/100 часток житлового будинку літер А-1 згідно фактично порядку користування, відповідно до правовостановлюючих документів, враховуючи відсутність заперечень інших співвласників, та відсутність необхідності будь-яких переобладнань , адже приміщення є ізольованими , мають окремий вхід.

Щодо порядку користування земельною ділянкою, то він визначався виходячи саме з первісних часток співвласників по 1/ 5часток у кожного, а не відповідно до ідеальних часток у нерухомості станом на теперішній час. Перший варіант - за фактичним порядком користування, тобто фактично вся земля так і залишається у користуванні всіх співвласників без якого-небудь порядку користування окремо визначеними ділянками. Другий варіант розроблявся як максимально наближений до ідеальної частки позивачки, до того ж з урахуванням необхідності обслуговування її приямку до задньої частини підвалу там фактично можливо облаштувати другий вихід, можливо він там і був. Крім того, земельна ділянка має таку щільну забудову узаконеними (та деякими самозабудовами) надвірними господарськими будівлями та спорудами, має таку складну конфігурацію проходів до цих будівель, що цей варіант фактично є єдиним можливим, адже питання в експертизі поставлене лише щодо визначення порядку користування між ОСОБА_4 та усіма іншими співвласниками, а не визначити порядок між усіма іншими.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідачки ОСОБА_2 , представників сторін, допитавши в судовому засіданні судового експерта Лесків С.А., дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали інвентаризаційної справи ММБТІ № 204 на домовлодіння по АДРЕСА_1 , судом встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі договору дарування частини домоволодіння від 05.06.2003 р. ОСОБА_5 , подарувала ОСОБА_4 14/100 часток домовлодіння в АДРЕСА_1 .П.1 цього догвору визначено, що в користування обдаровуваної переходить у літер А приміщення коридор 2-1, житлова кімната 2-2 (19,9 кв.м.) , ганок № 1 , 1/3 підвалу літер Апд.

На підставі договору дарування частини домоволодіння від 05.06.2003 р. ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 15/100 часток домовлодіння в АДРЕСА_1 . Пунктом 1 цього договору визначено, що в користування обдаровуваної переходить 2/3 підвалу літер Апд, приямок № НОМЕР_1 .

Право власності позивачки на 14/100 та 15/100 часток вказаного домоволодіння було зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджується витягами про право власності.

Таким чином, позивачка є власником 29/100 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 що сторонами не оспорюється.

На підставі договору дарування частини домоволодіння від 19.04.2018 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_13 ( до виїзду за кордон - ОСОБА_6 ) подарували ОСОБА_2 31/100 часток домовлодіння в АДРЕСА_1 з відповідною часткою прилеглих будівель та споруд. Розділом 1 цього договору конкретні приміщення, що переходять в користування обдаровуваної не визначені.

Право власності позивачки на 31/100 часток вказаного домолодіння було зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджується витягом про право власності.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.04.2014 року по 1/10 частки домоволодіння в АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14 , яка була власником 1/5 частки цього домоволодіння.

Згідно даних КП ММБТІ згідно папепрових носіїв інвентраної справи станом на 28.12.2012 ОСОБА_9 належить 1/5 частин житлового будинку на підставі виконавчого листа від 17.02.1945 року № 280 нарсуду 1-го Заводського району м.Миколаєва зареєстрованого по Центральному району м.Миколаєва за № 280 від 11.05.1945 р.

Як пояснили в судовому засіданні представники ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які є далекими родичами ОСОБА_9 на теперішній час його частку ніхто зі спадкоємців не оформив, оскільки їм відомо, що ОСОБА_15 вже давно помер десь в Криму в інтернаті для душевнохворих людей, але отримати свідоцтво про його смерть вони так і не змогли.

Відповідно до Інформаційцної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно №193711055 від 18.12.2019 р., ОСОБА_1 є власником житлового будинку літ.Б, загальною площею 22,8 кв.м., житловою площею 16,3 кв.м., част. І -замощення, час. ІІ-замощення, №11-ворота, №12 - огорожа, №13 - огорожа, №9 - огорожа, на підставі договору дарування від 10.08.2019 р., посвідченого приватним нотріусом ММНО Грищенко Л.А.

Згідно технічного паспорта станом на 07.08.2003 р, загальна площа земельної ділянки становить 632 кв.м., складається з двох житллових будинків літер А та літер Б, та господарських будівель та споруд: сарай літер Ж, сарай літер Ж, котельня літер З, сарай літер И, душ літер К, літня кухня літер М, гараж літер Н, сарай літер П, сарай літер С, сарай літер Т, сарай, санвузол, огорожі та споруди №І,ІІ, № 9,13. Житловий будинко літер А складається з трьох відокремлених квартир та підвалу літер Апд, площею 81,5 кв.м., квартира АДРЕСА_2 в складі коридору 2-1, площею 5,8 кв.м., житлової кімнати 2-2 площею 19,9 кв.м., загальною площею 25,7 кв.м. Такі споруди як ганок та приямок- не зазначені.

Згідно технічного паспорта станом на 13.08.2014 р, конфігурація житлових будинків та надвірних споруд не змінена, такі споруди як ганок та приямок- не зазначені.

Згідно Висновку № 125-095 судової будівельно-технічної експертизи судового експерта Лесків Світлани Анатоліївни від 15.03.2018 року запропоновано один варіант виділу в натурі ОСОБА_4 29/100 часток житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами по АДРЕСА_1 , у складі : в житловому будинку літер "А-1" коридор 2-1, площею 5,8 кв.м., житлову кімнату 2-2, площею 19,9 кв.м. , що складає загальну площу 25,7 кв.м. ( квартира 2), та підвал приміщення 1-1 ( літер Апд квратира 1) площею 81,5 кв.м., а також надвірні господарські будівлі 29/100 частин № 9,11,12,13 огрожі та 29/100 частин №І,ІІ - замощення. Розподіл горищного простору за наданим варіантом поділу спірного житлоовго будинку виконується співвісне стінам, які розділяють будинок на дві частини перекриття та покрівлі для можливості його обслуговування та ремонту.

В користуванні співвласників знаходяться ізольовані частини житлового будинку, при цьому які-небудь роботи по переобладнанню не потрібні.

Цей варіант розроблено, виходячи з загальної узаконеної існуючої площі будинку 243,2 кв.м. (за даними технічного паспорту КП ММБТІ від 10.11.2016) , він є наближеним до ідеальних часток, згідно порядку користування, що склався та побажання співвласників. Реальна частка складає 33/100 , що на 4/100 більше від частки, що ідеально належить співвласнику ОСОБА_4 , при цьому експертом визначений розмір компенсації грошової за відхилення від ідеальної частки відповідачам.

Судом встановлено, що запропонований експертом варіант виділу частки у домоволодінні наближений до розміру ідеальної частки позивача у праві власності та не потребує проведення реконструкцій або перебудови. Отже суд дійшов висновку про можливість проведення реального виділу позивачці її частки у праві спільної часткової власності на спірне домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами згідно з першим варіантом висновку експерта № 125-095 судової будівельно-технічної експертизи від 15.03.2018 року

Також судом враховано, що під час розгляду справи ніхто з відповідачів не заперечував проти запропонованого варіанту, всі інші співвласники визнали, що саме такий варіант виділу в натурі відповідає порядку, що склався протягом тривалого часу. Більш того, саме такі ж саме приміщення визначені в Договорах дарування від 05.06.2003 року, що є правовстановлювальними документами на право власності ОСОБА_4 , а саме заначено, що в її користування переходить в будинку літер А приміщення 2-1 та 2-2, та підвал літер Апд в цілому.

При цьому сторони не заявляли про необхідність стягнення на їх користь грошової компенсації отже це питання судом за згодою сторін не вирішувалося.

Щодо порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , то згідно Висновку № 125-095 судової земельно-технічної експертизи судового експерта Лесків Світлани Анатоліївни від 15.03.2018 року запропоновано два варіанти.

Так, експертом встановлено, що згідно рішення № 1268 від 04.11.1975 року земельна ділянка, закріплена за вказаною адресою, становить площею 632,- кв.м., проте фактична площа земельної ділянки згідно геодезичної зйомки , виконаної сертифіцированим інженером землевпорядником станом на лютий 2018 року, складє 623,58 кв.м., яка і врахована експертом як фактична площа на час дослідждення.

Первинна ідеальна частка співвласника ОСОБА_4 (правопопередник Фельдштейн ОСОБА_16 ) 1/ 5 частки = 124,72 кв.м.

Перший варіант - з урахуванням сформованого порядку користування земельною ділянкою. Ділянка загального користування між всіма співвласниками проходить від воріт ( земельна ділянка має один в`їзд на територію домовлодіння, шириною 2,96 м) вздовж внутрішньої території земельної ділянки до надвірних споруд в задньої торцевої частини ділянки загальною довжиною 19,54 м, загальною площею 64,95 кв.м, тобто на 1/5 по 12,99 кв.м.

На день обстеження площа земельної ділянки, що знаходиться в користуванні співвласника ОСОБА_4 , складає 33,55 кв.м. , зокрема під будівлями 32,55 кв.м. ( відповідає площі квартри № 2 , що виділяється у житловому будинку літ.А-1) , під індивідуальною землею 1,0 кв.м. Фактично співвласник ОСОБА_4 користується земельною ділянкою в домовлодіння на момент дослідження 46,54 кв.м., що на 78,18 кв.м. менше від ідеальної частки 124,72 кв.м.

Другий варіант відповідно до ідеальної частки співвласника ОСОБА_4 . Так, пропонується: виділити в користування ОСОБА_4 частину земельної ділянки, площею 111,18 кв.м., з яких під будівлями 32,55 кв.м., під індивідуальною землею 78,63 кв.м., в тому числі 2,75 кв.м в загальному користуванні з ОСОБА_5 , ( правонаступник є ОСОБА_2 ) , ділянка загального користування між всіма співвласниками 64,95 кв.м.

Фактично співвласник ОСОБА_4 користується земельною ділянкою в домовлодінні на момент дослідження 124,17 кв.м., що на 0,55 кв.м. менше від ідеальної долі 124,72 кв.м.

Вказана частина земельної ділянки розташована вздовж правої бокової частини земельної ділянки, яка примикає до задньої торцевої стіни житлового будинку літер "А-1" , розмірами 4,3х17,43м , площею 74,88 кв.м, при цьому для проходу до виділяємої частини земельної ділянки прохід між спорудами літер "И"-сарай та навісом літер "Ю", розміром 5,5х1,0 м., площею 5,5 кв.м. виділяється в загальне користування з співвласником ОСОБА_5 (правонаступником є ОСОБА_2 ).

Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справа на вказане домоволодіння першим документом на право власності на цей будинок в цілому є нотаріально посвідчена купча від 26 квітня 1916 року , за якою ОСОБА_17 купила домобудівлю по АДРЕСА_3 . В подальшому в жовтні 1926 року повернула у свою власність цей будинок в порядку денаціоналізації, присвоєно нову адресу АДРЕСА_1 .

В подальшому в 1930-1931 роках ОСОБА_17 отримала рішення про скасування попередньо прийнятого рішення місьгоспу про відібрання у неї будинку та передачі його жилкопу, тобто домоволодіння залишилося у власності родини ОСОБА_18 .

17.02.1945 року рішенням народного суду 1-ї ділянки Заводського району м.Миколаєва вирішено визнати ОСОБА_15 , 1935 р.н., спадкоємцем житлового будинку по АДРЕСА_4 після смерті бабусі ОСОБА_17 .

Рішенням народного суду 1-ї ділянки Заводського району м.Миколаєва від 23 серпня 1946 року попереднє рішення скасовано та ухвалено нове : вирішено визнати ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 - спадкоємцем житлового будинку по АДРЕСА_5 в рівних частках після смерті розстріляної немецькими оккупантами родини ОСОБА_18 , як попередніх власників будинку.

Право власності на це домовлодіння, яке і є спірним домовлодінням на теперішній час ( що підтверджується матеріалами інвентарної справи) зареєстровано було в установленому згідно діючого на той час законодавства за цими особами по 1/5 частині за кожним.

Як вбачається з матеріалів інвентразиційної справи ОСОБА_5 та ОСОБА_23 є спадкоємцями ОСОБА_24 , а ОСОБА_25 є також правонаступником 1/5 частки ОСОБА_22 .

За такого, суд погоджуєтьяс з висновком судового експерта, що первісні ідеальні частки правопопередників сторін у цій справі у праві власнсоті на це домоволодіння становлять по 1/5 частки. А отже при визначенні порядку корситування земельною ділянкою слід виходити саме з такого розміру часток співвласників. Зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок, що сталися у зв`язку з прибудовою, перебудовою або надбудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку користування та розпоряджання земельною ділянкою, а якщо цей порядок не визначався, то при його визначенні суду слід виходити з розміру часток на будинок, які були у сторін при первісному виникненні права спільної часткової власності на будинок.

Проти жодного з запропонованих варіантів відповідачі ОСОБА_26 та ОСОБА_1 не заперечували, адже вони ніколи і не користувалися тією частиною земельної ділянки, та взагалі не мають у користуванні частину житлового будинку літер А(А-1). А земельна ділянка, яка є фактичним єдиним в`їздом у двір домоволодіння та проходом до господарських споруд залишається у загальному користуванні всіх співвласників.

Відповідачка ОСОБА_27 заперечувала проти другого варіанту з тих підстав, що земельна ділянка, яка виділяється у корситування позивачки, яка розташована вздовж правої бокової частини земельної ділянки, яка примикає до задньої торцевої стіни житлового будинку літер "А-1" , розмірами 4,3х17,43м , площею 74,88 кв.м - фактично позбавляє її доступу до обслуговування саме тієї частини задньої торцевої стіни житлового будтнку, яка є стіною тих приміщень, які перебувають у її корситуванні, в цій частиіні стіни рзташовані вікна її кімнати, отже такий варіант порушує її права власника на належне осбслуговування свої частини енрухомості. Цей варіант передбачатиме в разі наявніості розбіжностей з позвиачкою необхідність знову таки звертатися до суду за встанволенням сервітуту чи усуненянм перешкод. Тому наполягала на визначенні порядку корсиутвання виключно за першим варіантом експертизи.

При цьому позивачка та її представник наполягали саме на визначенні порядку користування саме за другим варіантом, як наближеним до ідеальних часток співвласників, він усуває розбіжності між сусідами, а щодо порядку обслуговування стіни задньої торцевої будинку літер А-1- то ОСОБА_4 не заперечує проти виділенян цього метру вздовж стіни у спільне користування з відповідачкою ОСОБА_2 . Разом з тим там знаходиться так званий приямок , який є другим виходом з належного їй в цілому підвалу літер Апд , отже виділення їй у користування цієї частини земельної діялнки у індивідуальне користування найбільш відповідатиме її реальній частці у самому домоволодінні та не порушуватиме нічиїх прав.

За такого, суд частково бере до уваги заперечення відповідачки ОСОБА_2 щодо необхідності надання їй безперешкодної можливості для обслуговування стіни її частини житлового будинку з урахуванням відсутності заперечень проти такого з боку самої позивачки.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність визначити порядок користування земельною ділянко за вказаною адресою за другим варіантом судової експертизи з наступним відхиленням , а саме: земельна ділянка площею 1,0х4,3 м, площею 4,3 кв.м., яка безпосередньо примикає до задньої торцевої стіни житлового будинку літер "А-1" залишається в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 для обслуговування стіни житлового будинку та приямку підвалу.

Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідачки ОСОБА_2 , що позивачці виділяється вільна частина земельної ділянки, на якій розташовані зелені насадження та плодові дерева та ягідні кустарники, якими користується саме вона, оскільки раніше ці насадження належали ОСОБА_11 . Так, жодних доказів такому вона суду не надала і навіть на такі не посилалася, інші співвласники домоволодіння також не підтвердили, що вказаним «зеленим куточком» двору користувалася саме ОСОБА_11 . До того ж ОСОБА_4 є такими самим правонаступником ОСОБА_11 , як і ОСОБА_2 , при чому отримала в дар частину домоволодіння від ОСОБА_11 на 15 років раніше, ніж ОСОБА_2 . Отже доказів того, що свій город та сад Кричевська передала саме ОСОБА_2 в 2018 році, а не ОСОБА_4 до цього часу суду не надано.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 321 ЦК Українизакріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

Згідно з частина першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка, яка залишається в іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Якщо таку вимогу висунуть усі співвласники або якщо учасників спільної часткової власності тільки двоє, настає поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у випадку недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду. При неможливості виділу частини майна в натурі, суд вправі при пред`явленні про це позову встановити порядок користування таким майном.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне.

Частина четверта статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (провадження № 14-438цс19) зазначено, що «Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц). Частина друга статті 120 ЗК України закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписом цієї частини визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду (див висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16). Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.».

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 319, 358 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно, зокрема, до права користування земельною ділянкою.

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16.

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає ( як в даному спорі- адже жодних доказів такого в матеріалах інвентарної справи немає, не посилаися на таке і стророни по справі) , то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Як видно із матеріалів інвентарної справи Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, топографічного плану спірної земельної ділянки, в`їзд на земельну ділянку є спільним для сторін.

При цьому судом враховано твердження відповідачки ОСОБА_2 про те, що їй потребується доступ до стіни свого будинку для її обслуговування, тому доцільним є виділення відповідної частини земельної ділянки вздовж стіни шириною 1 м у спільне користування позивачки та ОСОБА_2 ..

Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

У пункті 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. На власника відповідної частини будинку із господарськими будівлями та спорудами покладається обов`язок з їх утримання, для чого необхідний доступ до зовнішньої стіни будинку, тому твердження відповідкаи про наявність потреби у доступі до цієї стіни для її обслуговування є обгрунтованим .

Так як користування майном є однією із закріплених у статті 317 ЦК України складових права власності, то забезпечення вільної реалізації цього права є переважним для суду.

Проаналізувавши варіанти розподілу земельної ділянки, запропоновані експертом, суд дійшов висновку про те, що найбільш доцільним є запропонований експертом другий варіант розподілу земельної ділянки, який наближений до розміру ідеальних часток , сприятиме уникненню спірних питань, одночасно забезпечує сторонам безперешкодний доступ до належного їм майна та можливість вільно користуватися ним за умови вищезазначеного відступу від нього в частині додаткової ділянки спільного корситування вздвож стіни будинку літер А-1 та найбільше відповідає принципу балансу інтересів сторін. Встановлення саме такого порядку користування земельною ділянкою не завдає шкоди її раціональному використанню, не суперечить інтересам співвласників земельної ділянки.

При обранні встановлення порядку користування земельною ділянкою за першим варіантом суд враховує, що в такому випадку спір між сторонами у цій частині фактично не буде вирішено він фактично не передбачає порядку користування земельною ділянкою між співвланиками, адже передбачає лише фактичне користування ділянкою, зайнятою нерухомістю співвласника, з значним відступом від ідеальних часток у праві власнсоті на домоволодіння. А фактичний порядок користування земельною діянкою на час виникнення спору, як пояснили сторони під час розгляду справи це і є відсутність такого порядку, оскільки існування сталого порядку землекористування під час розгляду справи судом не встановлено, а сторони не довели його існування.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою звернулась лише співвласниця ОСОБА_28 , яка просила визначити цей порядок між нею та іншими співвласниками відповідно до її частки у праві спільної власності навказане домоволодіння. Провадження у справі відкрито тільки за її позовом. Повноважень на звернення з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою між всіма співвласниками позивачка, як і відповідачка ОСОБА_2 не мають.

Отже, в межах заявленого позову судовому розгляду підлягала вимога ОСОБА_4 про визначення її права на користування часткою земельної ділянки за зазнгаченою адресою.

Встановлюючи порядок користування земельною ділянкою між всіма співвласниками окремо, при відсутності не тільки їх позовних (зустрічних) вимог, а й без з`ясування їх позиції щодо позову,як-то зазначає відповідачка ОСОБА_2 та її представник, суд би порушив вимоги статті 13 ЦПК та вийшов би за межі заявленого позову, що є порушенням загального принципу диспозитивності. Таке тлумачення та застосування норм процесуального законодавства запроваджено практикою Верховного Суду (постанова від 13 березня 2019 року у справі 734/3785/15ц та інші).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, на користь ОСОБА_4 з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підляє стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову в рівних частках з кожного. Доказів понесення інших суових витарт, втому числі на полату судової експертизи, та правничу допомогу - позивачка суду не надала і про їх відшкодування не просила.

Керуючись ст.ст. 12,13,79-81, 196, 1414, 259-265,273 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Виділити в натурі в приватну власність ОСОБА_4 29/100 часток житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами по АДРЕСА_1 , за першим варіантом Висновку № 125-095 судової будівельно-технічної експертизи судового експерта Лесків Світлани Анатоліївни від 15.03.2018 року у складі : в житловому будинку літер "А-1" коридор 2-1, площею 5,8 кв.м., житлову кімнату 2-2, площею 19,9 кв.м. , що складає загальну площу 25,7 кв.м., та підвал приміщення 1-1 ( літер Апд) площею 81,5 кв.м., а також надвірні господарські будівлі 29/100 частин № 9,11,12,13 огрожі та 29/100 частин №І,ІІ - замощення. Розподіл горищного простору за наданим варіантом поділу спірного житлоовго будинку виконується співвісне стінам, які розділяють будинок на дві частини перекриття та покрівлі для можливості його обслуговування та ремонту.

Встановити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , за другим варіантом Висновку № 125-095 судової земельно-технічної експертизи судового експерта Лесків Світлани Анатоліївни від 15.03.2018 року, з наступним відхиленням:

- виділити в користування ОСОБА_4 частину земельної ділянки, площею 111,18 кв.м., з яких під будівлями 32,55 кв.м., під індивідуальною землею 78,63 кв.м., в тому числі 2,75 кв.м. та 4,3 кв.м. в загальному користуванні з ОСОБА_2 , ділянка загального користування між всіма співвласниками 64,95 кв.м. Вказана частина земельної ділянки розташована вздовж правої бокової частини земельної ділянки, яка примикає до задньої торцевої стіни житлового будинку літер "А-1" , розмірами 4,3х17,43м , площею 74,88 кв.м., при цьому ділянка площею 1,0х4,3 м, площею 4,3 кв.м., яка безпосередньо примикає до задньої торцевої стіни житлового будинку літер "А-1" залишається в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 для обслуговування стіни житлового будинку та приямку підвалу. Для проходу до виділяємої частини земельної ділянки прохід між спорудами літер "И"-сарай та навісом літер "Ю", розміром 5,5х1,0 м., площею 5,5 кв.м. виділяється в загальне користування з співвласником ОСОБА_2 .

Стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір в розмірі по 64 грн 66 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22 лютого 2021 року.

Суддя Гуденко О.А.