Провадження № 2/243/33/2021
Справа № 243/6961/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ільяшевич О. В.,

за участю

секретаря судового засідання Перерви Д. В.,

Хміль О. М.,

Гакала Д. О.,

Артемчук С. О.,

Перепелиці А. В.,

Долженко В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ, Донецької області) за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визнання майна особистою власністю,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 10 січня 2001 року вона та відповідач уклали шлюб, про що, в той же день Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького управління юстиції був зроблений відповідний запис в книзі реєстрації актів про одруження за номером 27. Шлюб не розірваний, і відповідного запису в книзі реєстрації розірвань шлюбу ВДРАЦС немає. В квітні-травні 2011 року, під час перебування у шлюбі, за сумісні кошти позивачка та відповідач придбали автомобіль «Nissan Note», білого кольору, в автомобільному салоні м. Донецька, за 170000 грн. 00 коп.. Автомобіль був зареєстрований за чоловіком ОСОБА_2 оскільки він ним управляв. На теперішній час позивачка із відповідачем фактично припинили шлюбні відносини, і позивачка має намір у подальшому розірвати шлюб у судовому порядку. Сторони не можуть вирішити майновий спір, та поділити придбаний ними під час шлюбу і сумісного ведення господарства автомобіль. Автомобілем, без згоди позивачки, користується відповідач, який не надає їй можливості користуватися автомобілем. Відповідач часто виїжджає у м. Горлівка на вказаному автомобілі. Автомобіль є неподільною річчю, і оскільки відповідач ним користується, вона вважає, що автомобіль слід залишити у власності відповідача зі сплатою їй 50% вартості автомобіля. Відповідач добровільно не бажає компенсувати їй 50 % вартості автомобіля, що змусило її звернутися із позовом. З огляду на викладене просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію у розмірі Ѕ частки вартості автомобіля.

14 вересня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де відповідач позовнi вимоги не визнав в повному обсязі та просив визнати за ним особистї приватної власностi на автомобiль «Nissan Note». Відповідач, в обґрунтування вимог, зазначив, що дiйсно 16 серпня 2011 року він за кошти, якi належали йому особисто придбав автомобiль марки «Nissan Note» 2011 року випуску, бiлого кольору за договором купiвлi-продажу № 40Н08. Загальна вартiсть автомобiля складала 140700 грн. 00 коп.. Вiдповiдно до п.2.2 договору купівлі - продажу № 40Н08, 16 серпня 2011 року він аванс в розмiрi 5000 грн. 00 коп.. Вiдповiдно до п.2.3 договору № 40Но8 вiд 16 серпня 2011 року доплату у розмiрi 135700 грн. 00 коп. він повинен був внести протягом десяти днiв з моменту прибуття автомобiля на склад дилера. Частина коштiв у відповідача була вiд продажу старого автомобiля, придбаного до 2001 року, 60000 грн. 00 коп. відповідач зайняв у свого знайомого ОСОБА_4 , що пiдтверджується розпискою вiд 28 вересня 2011 року, 20000 грн. 00 коп. отримав у кредит, що пiдтверджується заявою позичальника вiд 26 вересня 2011 року, 24000 грн. 00 коп. взяв в борг у позивачки ОСОБА_1 , що пiдтверджується розпискою вiд 25 вересня 2018 року про отримання нею 8000 грн. 00 коп. вiд зазначеного боргу. Договiр позики вiд 28 вересня 2011 року, який пiдтверджується розпискою, відповідач укладав не в iнтересах сiм`ї, позивачка ОСОБА_3 . взагалi не надавала згоди на його укладання та не несла жодних витрат по його виконанню. В заявi позичальника вiд 26 вересня 2011 року вiдсутнi вiдомостi в графi про згоду дружини/чоловiка на укладення кредитно-заставного договору, що є також пiдтвердженням, що договiр укладався не в ОСОБА_5 Кредитнi кошти відповідач вiддавав також самостiйно. ОСОБА_3 до звернення до суду нiколи не заперечувала проти вищезазначених обставин та того факту, що ОСОБА_6 є особистою приватною власнiстю відповідача. Відповідач в свою чергу не заперечує, що брав у ОСОБА_3 24000 грн. 00 коп. в борг на придбання спiрного автомобiля, якi повернув. Автомобiль був придбаний відповідачем 04 жовтня 2011 року, поставлений на державний облiк та зареєструваний на ім`я відповідача. Крiм того, до первiсної позовної заяви долучено копiю свiдоцтва про шлюб, оригiнал вiдсутнiй. На запит відповідача Балаклiйський районний ВДРАЦС щодо надання дублiкату свiдоцтва про шлюб надав iнформацiю, що в державному реєстрi актiв цивiльного стану громадян виявлено актовий запис про шлюб № 2748, складений Мiським ВДРАЦС Горлiвського мiського управлiння юстицii у Донецькiй областi 18 жовтня 1980 року вiдносно ОСОБА_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вiдомостi про розiрвання зазначеного шлюбу в даному актовому записi вiдсутнi. За допомогою Державного реєстру актiв цивiльного стану громадян актовий запис про шлюб мiж ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлений. Таким чином, відповідач теж мав намiри розiрвати шлюб з ОСОБА_1 , але як з`ясувалося, вiдомостi про реєстрацiю взагалi вiдсутнi та дублiкат свiдоцтва про шлюб отримати неможливо, хоча суд приймає позовну заяву про розiрвання шлюбу лише за наявностi оригiналу документу про укладення шлюбу. Враховуючи iнформацiю надану органом реєстрації актiв цивiльного стану у відповідача взагалi є сумнiви щодо легiтимностi шлюбу мiж ним та ОСОБА_3 , оскiльки вiдомостей про розiрвання шлюбу з його колишньою дружиною немає. З огляду на викладене просить визнати автомобiль марки «Nissan Note» 1.4, бiлого кольору 2011 року випуску, № двигуна НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 особистою приватною власнiстю Дзюбенка О. В..

22 жовтня 2020 року від представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_9 надійшло заперечення на зустрічний позов, де позивачка ОСОБА_1 зазначила, що шлюб між нею та відповідачем був укладений 10 січня 2001 року. Вони проживали разом, вели сумісно господарство, що підтверджується тим, що у них є спільний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де вони також зареєстрували своє місце проживання. Зазначає, що відповідач надає суду завідомо неправдиві свідчення, а саме: за вказаною ним адресою його проживання АДРЕСА_2 , за поясненнями сусідів, він не проживає, оскільки декілька років тому він вказаний будинок продав. На спірному автомобілі він неодноразово виїжджав із окупованої незаконно збройними формуваннями території. Автомобіль вони купували у м. Донецьку за сумісно нажиті кошти. Вказує, що вона приймала участь у покупці вказаного автомобілю і виступала як гарант погашення кредиту, у тому числі своєю часткою у житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідач визнав, що автомобіль знаходиться у його користуванні, що також підтверджується доданими до зустрічної позовної заяви розпискою, за якою він повернув їй частину грошей. Позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 50 % вартості автомобіля на її користь, виклавши такий розрахунок. Станом на 17 серпня 2011 року(день придбання спірного автомобіля), вартість автомобіля становила 140700 грн. 00 коп., що в доларовому еквіваленті становило 17641 доларів США, з яких 8820 доларів США 50 центів належали їй, як дружині. На 12 жовтня 2020 року ринкова вартість аналогічного автомобіль 6500 доларів США. Відповідач сплатив позивачці 8000 грн. 00 коп., що на момент сплати вказаних коштів становило 285 доларів США, отже просить стягнути з відповідача на її користь 6500-285=6215 доларів США, що становить 168924 грн. 00 коп..

12 листопада 2020 року представником відповідача ОСОБА_10 подана заява про збільшення позовних вимог та висунуті вимоги про розірвання шлюбу, що був зареєстрований 10 січня 2001 року Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького управління юстиції, про що складено відповідний запис за № 27, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 повідомлені про час та дату судового засідання в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідач та його представник ОСОБА_10 , яка діє на підставі ордеру серії ДН № 092148 від 24 лютого 2020 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, а також договору про надання професійної правничої допомоги від 25 лютого 2020 року в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви в якій просили розгляд справи проводити без їх участі наполягали на задоволенні зустрічного позову.

В ході розгляду справи судом були розв`язані заяви та клопотання сторін та прийняті процесуальні рішення.

Ухвалою суду від 04 липня 2019 року заяву про забезпечення позову у виді накладення арешту на автомобіль у справі повернуто позивачці ОСОБА_1 ..

Ухвалою суду від 05 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про відстрочення судового збору у справі повернуто ОСОБА_1 без розгляду.

Ухвалою суду від 05 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ спільного майна подружжя залишено без руху.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та

відкрито загальне позовне провадження у справі. Клопотання ОСОБА_1 про призначення проведення авто-товарознавчої експертизи легкового автомобіля «Nissan Note» білого кольору залишено без розгляду та повернуто його заявниці.

Ухвалою суду від 19 листопада 2019 року клопотання представника позивача ОСОБА_9 про витребування доказів задоволено та витребувати з Територіального сервісного центру (ТСЦ) МВС України № 1442 м. Бахмут, Донецької області, відомості про наявність транспортних засобів у ОСОБА_2 , та копії усіх наявних документів по зареєстрованих ТСЦ за ним технічних засобів.

Ухвалою суду від 09 грудня 2019 року витребувано з Міністерства соціальної політики України, відомості з Єдиної інформаційної бази даних про те, чи входить до переліку взятих на облік осіб, які переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення: ОСОБА_2 ..

Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року прийняти до провадження зустрічний позов від 14 вересня 2020 року, поданий представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_10 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ спільного майна подружжя, об`єднавши його в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року, було прийнято до провадження заяву про збільшення позовних вимог від 12 листопада 2020 року про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 24 травня 2021 року у справі призначено автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року провадження у справі відновлено.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_11 ) та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданим 10 січня 2001 року Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції.

Згідно із листом Балаклійського районного ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 1726/22.15-09 від 19 серпня 2020 року, здійснено перевірку щодо державної реєстрації по державному реєстру актів цивільного стану громадян. Виявлено актовий запис про шлюб № 2748, складений Міським ВДРАЦС Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області 18 жовтня 1980 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про розірвання зазначеного шлюбу в даному актовому записі відсутні. За допомогою Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлений.

Згідно із довідкою Територіального сервісного центру № 1442 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області № 31/5-1442-3733 від 03 грудня 2019 року, зазначена інформація наявних баз даних станом на 03 грудня 2019 року про транспортні засоби, зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , автомобіль марки «Nissan Note» реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , рік випуску 2011, колір білий, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 11 жовтня 2011 року зареєстроване у центрі ДАІ 1406 (ЦНППВАЗ м. Горлівка), на підставі придбання в торговельній організації на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ., документи щодо цього транспортного засобу відсутні.

Відповідно до договору купівлі-продажу №4-Н08 від 16 серпня 2011 року, ОСОБА_2 у ТОВ «Компанія Алекс» був придбаний автомобіль «Nissan Note», 2011 року випуску. Згідно із п.п. 2.1 Загальна вартість автомобіля складає 140700 грн. 00 коп., згідно із п.п. 2.2. договору аванс складає в розмірі 5000 грн. 00 коп., який був внесений покупцем 16 серпня 2011 року.

Відповідно до договору № DO2ВСС9FGZ0027 від 26 вересня 2011 року між відповідачем ОСОБА_2 та АТ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 20000 грн. 00 коп., строком на 36 місяців.

Відповідно до фіскального чеку та квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ «Компанія Алекс» № 1632 від 16 серпня 2011 року, ОСОБА_2 сплатив аванс за автомобіль «Nissan Note» в розмірі 5000 грн. 00 коп.

Відповідно до фіскального чеку та квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ «Компанія Алекс» № 1984 від 04 жовтня 2011 року, ОСОБА_2 сплатив доплату за автомобіль «Nissan Note» в розмірі 135000 грн. 00 коп.

Відповідно до довідки ПАТ «ПриватБанк» № 124456 від 02 грудня 2011 року, виданої ОСОБА_2 , зазначено, що по угоді № DO2ВСС9FGZ0027 від 26 вересня 2011 року заборгованість відсутня. Кредит погашений.

Відповідно до розписки від 28 вересня 2011 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_14 грошові кошти в розмірі 6000 грн. 00 коп. та зобов`язався повернути у 2012 року.

Відповідно до розписки 05 листопада 2012 року, ОСОБА_14 отримав від ОСОБА_2 борг в розмірі 6000 грн. 00 коп.

Відповідно до розписки від 25 вересня 2018 року, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 частину грошових коштів в розмірі 8000 грн. 00 коп. в рахунок погашення боргу за автомобіль з 24000 грн.00 коп.

Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 26 серпня 2020 року, зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 25 серпня 2020 року за реєстраційним номером 41091428, яку подала ОСОБА_1 для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 1/5 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з: відсутністю ухвали суду Центрально Міського району міста Горлівки, Донецької області в ЄДРСР та відсутністю у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації на заявлений ОНМ.

Відповідно до довідки МСЕК серії ДОН № 290145, ОСОБА_2 має другу групу інвалідності довічно.

Відповідно до висновку експерта № 3670 від 11 жовтня 2021 року, середня ринкова ціна автомобіля марки «Nissan Note» реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , рік випуску 2011, колір білий, з урахуванням строку його експлуатації, станом на дату дослідження становить 162325 грн. 24 коп..

Вирішуючи спір в частині вимог про розірвання шлюбу суд виходить з таких встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів та норм чинного законодавства.

Так, відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них.

В судовому засіданні представлений оригінал свідоцтва про шлюб між сторонами.

З огляду на те, що сторони уклали шлюб у м. Горлівка, то актовий запис про шлюб зберігається саме в м. Горлівка, тобто на території, непідконтрольній владі України, отже відсутність відповідних записів у електронному реєстрі актів цивільного стану, зважаючи на наявність оригіналу свідоцтва про шлюб, свідчить лише про неповноту цих реєстрів.

В позовній заяві ОСОБА_1 висловила намір подати у майбутньому позов про розірвання шлюбу, після отримання позову відповідачам до неї про розірвання шлюбу відзиву, або заперечень проти розірвання шлюбу не висловила, натомість направила на адресу суду на виконання ухвали про витребування доказів оригінал свідоцтва про шлюб.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам.

Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У зв`язку із цим, враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_15 », суд приходить до висновку, що слід його залишити.

Вирішуючи первісні позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя та зустрічні позовні вимоги про визнання майна особистою власністю, суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18).

В обґрунтування вимог відповідач зазначив, що кошти, витрачені на автомобіль складаються із коштів, які ним були виручені від продажу його особистого автомобіля, частково позичені у приятеля, частково позичені в банку шляхом укладення кредитного договору, частково позичені у позивачки. Наполягає на тому, що кредитний договір не був укладений в інтересах сім`ї, і кошти по ньому він сплачував самостійно.

Суд не може погодитися із такими твердженнями відповідача, ставиться до них критично та не приймає їх до уваги.

В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб в 2001 році, а в 2011 році був придбаний спірний автомобіль, тобто через 10 років після укладення шлюбу, при цьому суду не представлені жодні відомості про наявність автомобіля в особистій приватній власності відповідача, який був ним проданий безпосередньо перед придбанням спірного автомобіля.

Щодо представленої суду боргової розписки про отримання відповідачем коштів від ОСОБА_16 та відповідно повернення вказаних коштів, то на думку суду, наведений документ лише підтверджує ту обставину, що відповідач дійсно позичав кошти у фізичної особи для придбання спірного автомобіля та виконав свої зобов`язання щодо їх повернення. Разом з тим, вказаний документ жодним чином не підтверджує тієї обставини, що кошти, повернуті ОСОБА_16 були особистими коштами відповідача, адже повернення коштів відбулося під час спільного проживання відповідача із позивачкою.

Суд також не приймає до уваги доводи відповідача в тій їх частині, що кредитний договір був укладений відповідачем не в інтересах сім`ї, з огляду на встановлені обставини та відповідні ним докази.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Аналіз наведеної норми дозволяє дійти висновку, що законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України). Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Дійсно суду представлений кредитний договір від 26 вересня 2011 року, за яким відповідачем були позичені у банка кошти в сумі 20000 грн. 00 коп. на споживчі цілі, разом з тим, у вказаному договорі відсутні посилання на те, що метою його укладання було придбання спірного автомобіля, а сума коштів, яку позичив відповідач, не є такою, що потребувала відповідно до вимог ст. 65 СК України обов`язкової письмової згоди дружини на його укладення.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що представлені відповідачем відомості про відсутність боргу за вказаним кредитним договором свідчать лише про те, що ним були виконані зобов`язання перед банком, разом з тим, представлені суду документи не підтверджують беззаперечно, що отримані кошти були витрачені на придбання спірного автомобіля та повернуті банку з особистих коштів відповідача.

Щодо представленої суду розписки від 25 вересня 2018 року, за якою відповідач сплатив кошти позивачці, то зважаючи на час її складання, вказаний документ не є документом, який може бути прийнятий судом як такий, що свідчить про те, що відповідач позичав гроші на придбання автомобіля у позивачки. Разом з тим позивачка визнала, відповідач їй повернув в рахунок поділу спільного майна автомобіля суму коштів в розмірі 8000 грн. 00 коп.. Суд приймає такі доводи позивачки з огляду на те, що вони відповідають змісту розписки.

Аналіз представлених суду документів дозволяє дійти висновку, що договір купівлі продажу спірного автомобіля є договором, укладеним відповідачем в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З огляду на викладене, у зустрічному позові про визнання спірного автомобіля особистим майном ОСОБА_2 слід відмовити, за безпідставністю.

Відповідно до статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Згідно із пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи питання про поділ транспортного засобу, з урахуванням інтересів обох з подружжя та відповідного режиму користування спірним майном, який склався на час розгляду справи та сторонами не заперечується, суд залишає вказане майно у власності відповідача зі стягненням на користь позивачки грошової компенсації, оскільки саме з таким позовом позивачка звернулася. Як видно із заперечень представника позивачки, нею визнається та обставина, що відповідачем сплачено позивачці 8000 грн. 00 коп. в рахунок компенсації за автомобіль, отже суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частки автомобіля з вирахуванням сплаченої суми коштів.

Зі змісту статей 57, 69, 70 СК України убачається, що внаслідок поділу спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації на користь однієї зі сторін, змінився правовий статус спірного автомобіля. Тому право спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль припиняється та відповідач набуває право особистої приватної власності на нього.

Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з таких встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів.

Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч. 6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати».

За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави.

Таким чином, враховуючи, що відповідач є звільненим від сплати судового збору, як інвалід другої групи, а позов та зустрічний позов про розірвання шлюбу судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору зі сторін в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави.

Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України.

Щодо стягнення коштів на проведення експертизи, то з огляду на те, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, то суд стягує з відповідача на користь позивачки пропорційно до задоволених вимог.

Оскільки позов судом задоволений частково, в сумі 73162 грн. 62 коп., що становить 90% від 81162 грн. 62 коп.(вартість 1/2 частки спірного автомобіля, ввстановленої відповідно до експертного висновку).

Отже з відповідача на користь позивачки суд стягує судові витрати на проведення експертизи в сумі 3706 грн. 77 коп., що становить 90% від 4118 грн. 64 коп., суми коштів, витрачених позивачкою на проведення експертизи.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 60, 68, 70, 71 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73162(сімдесят три тисячі сто шістдесят дві) грн.. 62 коп., що становить Ѕ частку вартості автомобіля марки «Nissan Note» реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , рік випуску 2011, колір білий, за виключенням раніше сплаченої суми коштів.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль марки «Nissan Note» реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , рік випуску 2011, колір білий, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 11 жовтня 2011 року зареєстроване у центрі ДАІ 1406 (ЦНППВАЗ м. Горлівка), залишивши за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки «Nissan Note» реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , рік випуску 2011, колір білий, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 11 жовтня 2011 року зареєстроване у центрі ДАІ 1406 (ЦНППВАЗ м. Горлівка)

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля марки «Nissan Note» реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , рік випуску 2011, колір білий особистою власністю відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений між громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_17 і зареєстрований 10 січня 2001 року, Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції за актовим записом № 27 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_15 ».

Судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 3706(три тисячі сімсот шість) грн. 77 коп.,

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони по справі:

Позивачка:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивачки:

ОСОБА_9 , діє на підставі довіреності від 28 травня 2019 року, місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване у встановленому законом порядку : АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Представник відповідача:

Поляцько Олена Юріївна, яка діє на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 25 лютого 2020 року;

Повний текст рішення суду складений 20 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: О. В. Ільяшевич