Справа №333/3885/20
Провадження №2/333/296/21
РІШЕННЯ
12 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
про визнання безпідставною відмову про передання житла у приватну власність та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії.
09.12.2020 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання безпідставною відмову про передання житла у приватну власність та зобов`язання вчинити певні дії, яку судом прийнято до розгляду.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1977 року він зареєстрований та фактично проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , в яку вселився разом з матір`ю ОСОБА_2 . Після смерті матері позивач залишився проживати у квартирі один. 19.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району з питанням про приватизацію житла. Листом від 24.02.2020 року відповідач у справі відмовив ОСОБА_1 у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю відповідного ордеру на вселення. Відповідно до листа з Департаменту житлово-комунального господарства від 31.01.2020 року №К-0696, копія ордеру в департаменті відсутня, так як вони зберігаються лише з 1984 року. з 1977 року жодним власником квартири чи балансоутримувачем претензій до ОСОБА_1 щодо незаконності його проживання в зазначеній квартирі не пред`являлось. У зв`язку з чим, позивач має право на приватизацію. ОСОБА_1 вселився в квартиру на законних підставах, законність проживання позивача в зазначені й квартирі ніким не оспорюється, але неможливість знайти документи, що стали підставою для вселення позбавляють позивача права на приватизацію квартири. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить визнати безпідставною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району передати позивачу з державного житлового фонду у приватну власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за відсутності копії ордеру про надання жилої площі, а також зобов`язати відповідача оформити на ім`я ОСОБА_1 приватизацію вказаної вище квартири за відсутності копії ордеру про надання жилої площі.
Позивач ОСОБА_1 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги з уточненнями підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав відзив на позовну заяву, в якій просив суд справу розглядати за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду (ст. 47 Конституції України).
Пунктом 10 ч. 1 ст. 15 ЖК Української РСР визначено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті видають ордери на жилі приміщення (частина перша статті 58, частина перша статті 122, частина друга статті 141).
Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (ч. 1). Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення (ч. 2).
Із змісту позовної заяви слідує, що в 1977 року позивач у справі разом з матір`ю ОСОБА_2 на підставі ордеру вселився в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Факт вселення ОСОБА_1 в зазначену вище квартиру на підставі ордеру, виданого на підставі розпорядження РА ЗМР по Комунарському району, підтверджується квитанції ТОВ «КК «Мрія» від 22.07.2020 року (а.с. 10).
Доказів протилежного матеріали справи №333/3885/20 станом на час її розгляду не містять та відповідачем не надано.
У зв`язку з втратою ОСОБА_1 ордеру на вселення в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , останній звернувся до Департаменту житлово-комунального господарства, який листом від 31.01.2020 року №К-0696 повідомив позивачу про те, що у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради корінці ордерів на заселення житлових приміщень зберігаються лише з 1984 року (а.с. 8).
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Частиною 1 ст. 345 ЦК України визначено, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.
Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 48 ЖК Української РСР, громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Згідно з ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (ч. 1). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ч. 3). Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч. 10). Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч. 11).
Відповідно до п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.
Згідно з пунктом 18 вказаного вище Положення, громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
З матеріалів справи слідує, що 19.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району з заявою про приватизацію квартири у разі відсутності ордеру за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача у своєму відзиві зазначає, зокрема, про те, що позивачем не доведено, що лише він мешкає у квартирі АДРЕСА_3 і крім нього ніхто не претендує на приватизацію вказаної вище квартири.
З метою повного та об`єктивного розгляду справи, а також ухвалення законного та обґрунтованого рішення по суті спору, ухвалою суду від 12.11.2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР інформації про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 45).
Як вбачається із змісту відповіді з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 23.11.2020 року №01-17/01/3081, за відомостями департаменту реєстраційних послуг ЗМР за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.07.1983 року по теперішній час. Інші зареєстровані особи відсутні (а.с. 49).
З огляду на викладене, судом відхиляються посилання представника відповідача, як на підставу для задоволення позову, про те, що позивачем не доведено, що лише він мешкає у квартирі АДРЕСА_3 .
Крім того, судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що крім нього ніхто не претендує на приватизацію вказаної вище квартири.
Так, суд виходить з того, що матеріали цивільної справи №333/3885/20 станом на час її розгляду не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт звернення інших осіб з заявою про приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Більш того, в обґрунтування своїх заперечень, представником відповідача, як органу, на який покладено обов`язок щодо приватизації житлового приміщення, зазначених вище доказів також не надано.
При цьому, при розгляді справи по суті, судом враховано, спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуюються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення.
Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 483/731/19, яка, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», повина враховуватись судами при застосуванні таких норм права.
З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи те, що позивачем обрав спосіб захисту своїх прав, що відповідає чинному законодавству та судовій практиці за результатами розгляду подібних справ, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання безпідставною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району передати з державного житлового фонду у приватну власність квартиру та зобов`язання відповідача оформити на ім`я позивача приватизацію квартири є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 840,80 грн. судом покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Визнати безпідставною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району передати ОСОБА_1 з державного житлового фонду у приватну власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за відсутності копії ордеру про надання жилої площі.
Зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району оформити на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за відсутності копії ордеру про надання жилої площі.
Повне рішення складено 24.02.2021 р.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова