У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 638/19592/21

провадження № 2-з/638/581/21

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Яковлевої В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен Кепітел Білдинг», ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен Кепітел Білдинг», ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

ОСОБА_1 разом із позовною заявою також подана заява про забезпечення позову у вищевказаній справі.

Заява мотивована тим, що позивач посилається на незаконне заволодіння її майном, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 , останнім зареєстрованим власником якої є відповідач ОСОБА_2 .

Так, позивач зазначає, що між нею та ТОВ «Юкрейніен Кепітел Білдинг» () в особі генерального директора Булік В.А., 10 січня 2006 року було укладено Договір № 42 «Про пайову участь у будівництві житлового будинку» разом з трьома додатками до договору. Відповідно вказаного договору (предмету договору) від 10 січня 2006 року, сторони домовились, що «пайщик» ОСОБА_1 , направляє власні грошові кошти на будівництво «Будинку» в порядку пайової участі, а «Товариство» взяло обов`язок забезпечити будівництво будинку, забезпечити виділення частки житлової площі (квартири) ОСОБА_1 в натурі після отримання технічного паспорта на «Будинок» відповідно до отриманих коштів та Додатків № 1 та № 2 до договору та передати у власність пайщика ОСОБА_1 квартиру в стані, відповідно Додатку № 1 до договору (характеристики квартири). Відповідно до п. 3.1. та п. 3.2 та п.3.3 вказаного Договору (сума договору), сторони домовились, що загальна сума пайового внеску по фінансуванню будівництва складає 935 260 гривень (дев`ятсот тридцять п`ять тисяч двісті шістдесят гривень), що на день укладання Договору дорівнювало 185 200 доларів США, (п. 3.3. Договору). При цьому розмір пайового внеску по фінансуванню будівництва квартири на момент укладання цього Договору складав 809 010 гривень (вісімсот дев`ять тисяч десять гривень), що на день укладання договору дорівнювало 160 200 доларів США. Та сторони домовились, що розмір пайового внеску по фінансуванню будівництва «Машиномісця» на момент укладання цього Договору складає 126 250 гривень (сто двадцять шість тисяч двісті п`ятдесят гривень), що на день укладання цього Договору дорівнювало 25 000 доларів США.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 42 від 10 січня 2006 року про пайову участь у будівництві житлового будинку, вказано характеристику квартири, яка передається у власність пайщика ОСОБА_1 , а саме квартира (з будівельним номером АДРЕСА_2 та автомобільне місце №55.

Позивачем протягом періоду часу з 2007 року по початок 2009 року було повністю сплачені всі платежі за договором від 10 січня 2006 року № 42 відповідно до Графіку платежів, який є додатком № 3 до Договору.

30 вересня 2013 року інспекцією ДАБК в Харківській області зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ХК 41, згідно якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен Кепітел Білдинг» в особі генерального директора Булік В.А. заявила про готовність закінченого будівництвом об`єкта - будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими адміністративними та торгівельними приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_3 і пусковий комплекс - житловий будинок з вбудовано-прибудованими адміністративними та торгівельними приміщеннями.

Так, відповідно після закінчення в кінці 2013 року будівництва житлового будинку, позивачем ОСОБА_1 була сплачена вищевказана курсова різниця в повному обсязі в розмірі 8 545 гривень.

Таким чином всі зобов`язання зі сторони позивача за договором № 42 від 10.01.2006 року про пайову участь у будівництві житлового будинку - виконано в повному обсязі, шляхом сплати в повному обсязі як вартості квартири АДРЕСА_4 так і автомісця № НОМЕР_1 .

Далі після введення будинку до експлуатації, Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24,12.2014 року № 859 вказаному об`єкту, що мав будівельну адресу АДРЕСА_3 - було присвоєно адресу АДРЕСА_3 .

Крім того, позивач зазначає, що протягом останніх років вона намагалась в мирний спосіб вирішити питання про надання їй квартири зі сторони відповідача ТОВ «ЮКБ». Вона неодноразово приходила на прийом до генерального директора ТОВ «ЮКБ» ОСОБА_3 , яка майже рік в усному порядку обіцяла видати їй квартиру та оформити всі необхідні документи для внесення даних про ОСОБА_1 як власника квартири до реєстру прав власників нерухомого майна, але все щось заважало відповідачу виконати взятий на себе обов`язок.

В березні 2021 року виявилось, що право власності на її квартиру АДРЕСА_4 було оформлено на іншу особу, а саме на відповідача ОСОБА_2 , та ще й це було здійснено в травні 2015 року, без відома та згоди позивача, без укладання будь-яких договорів з власником майнових прав на цю квартиру з ОСОБА_1 , інформація про що не повідомлялась позивачу зі сторони відповідача ТОВ «ЮКБ».

Позивач вважає неправомірним та незаконним укладання ТОВ «ЮКБ» нібито 12 січня 2006 року майже тотожного Договору № 42-3 про пайову участь у будівництві житлового будинку з відповідачем ОСОБА_2 (через два дні після укладання відносно цього ж майна, а саме квартири АДРЕСА_4 з ОСОБА_1 , а саме 10 січня 2006 року). Жодних цивільно-правових угод позивач з відповідачем ОСОБА_2 відносно належних саме прав позивачу на майнові права на квартиру АДРЕСА_2 не укладала, та повноважень іншим особам, в тому числі відповідачу ТОВ «ЮКБ» на розпорядження її правами не надавала та не доручала вчинення жодних дій.

В березні 2021 року зі сторони ОСОБА_1 на її квартиру АДРЕСА_4 було оформлено право власності за ОСОБА_2 28 травня 2015 року на підставі свідоцтва про право власності (серія та номер НОМЕР_2 виданого 18 червня 2015 року Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області), що стало можливим на підставі укладання між відповідачами неправомірно акту приймання-передачі від 21 травня 2015 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру нерухомого майна від 06 грудня 2021 року. Генеральний директор ТОВ «ЮКБ» Булік В.А. укладаючи договір №42-3 від 12 січня 2006 року «Про пайову участь в будівництві житлового будинку» разом зі всіма додатками до нього, між ТОВ «ЮБК» та ОСОБА_2 , достовірно знала про підробку документів на майнові права на спірну квартиру (так як за 2 дні до цього саме вона укладала договір № 42 зі всіма додатками від 10 січня 2006 року з ОСОБА_1 ).

Разом з тим, позивач зазначає, що заборона відчуження квартири та вчинення реєстраційних дій є видом забезпечення позову передбаченим статтею 150 ЦПК України і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи. Обраний захід забезпечення позову є співмірним позовній вимозі витребуванню майна, та жодним чином не звужує права відповідача ОСОБА_2 на користування вказаною квартирою, а лише перешкоджає у подальшому її протиправній поведінці, спрямованій на уникнення виконання законного рішення суду.

У зв`язку із чим, просить забезпечити позов шляхом накладення заборони відчуження квартири та заборони проводити будь-які реєстраційні дії відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує про відсутність пропозиції щодо зустрічного забезпечення, оскільки відсутня навіть теоретична можливість спричинення збитків відповідачу застосуванням судом забезпечення позову у вигляді заборони відчуження вищевказаної квартири, та заборони вчинення реєстраційних дій відносно квартири.

Дослідивши матеріали заяви, суд доходить таких висновків.

Відповідно до статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно частини першої статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на необхідність забезпечення основного завдання правосуддя ефективного поновлення в правах. Так, в пункті 9 рішення від 30 січня 2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 Конституційний Суд України зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під час оцінки такої співмірності необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення об`єму заявлених вимог, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи, 14 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен Кепітел Білдинг», ОСОБА_2 , в якому просить зобов`язати ТОВ «Юкрейніен Кепітел Білдинг» передати документи для оформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею майнові права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та майнові права на машиномісце № НОМЕР_1 , що знаходиться в житловому будинку з вбудовано-прибудованими адміністративними та торгівельними приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_3 ; поновити строк позовної давності щодо позовних вимог до ОСОБА_2 про витребування квартири АДРЕСА_2 , що є власністю ОСОБА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 ; витребувати з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 на користь позивача квартиру АДРЕСА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 22179540 від 18 червня 2015 року та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 10094116 від 28 травня 2015 року на квартиру АДРЕСА_2 .

Також позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження квартири та заборони проводити будь-які реєстраційні дії відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 290124225 від 14 грудня 2021 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Враховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, суд доходить висновку, що предмет позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

При цьому таке забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Водночас невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, суд доходить висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову частково шляхом накладення заборони вчиняти певні дії стосовно спірного майна, а саме, заборони ОСОБА_2 відчуження квартири АДРЕСА_2 , що є доцільним та необхідним для ефективного захисту порушеного права позивача та забезпечить в подальшому виконання рішення суду в разі задоволення позову. В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Як передбачено положеннями частини сьомої статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен Кепітел Білдинг», ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти певні дії стосовно спірного майна, а саме, заборони ОСОБА_2 відчуження квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер 22179540 від 18 червня 2015 року Харківського міського управління юстиції, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 травня 2015 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, Свідоцтво про право власності № 39312730 видане Реєстраційною службою Харкіського міського управління юстиції 18 червня 2015 року.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дзержинський районний суд м. Харкова, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 17 грудня 2021 року.

Суддя В. М. Яковлева