Справа № 504/2460/20
Номер провадження 2/504/1017/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Жовтан П.В.,

за участю секретаря судових засідань Сокурцової Т.О.,

представника позивача адвоката Редванської Н.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Доброслав Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи на стороні відповідача Сербківської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третьої особи на стороні відповідача Сербківської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . Її донька - ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_1 , у зв`язку із чим він був зареєстрований в її будинку. В 2006р. відповідач був засуджений Комінтернівським районним судом Одеської області за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України. 15.12.2009р. її донька розірвала шлюб із відповідачем. У 2016р. відповідач звільнився з місць позбавлення волі і проживає в с.Сербка зі своєю новою сім`єю, а в її будинку не проживав після цього жодного дня. Реєстрація відповідача в будинку порушує права як власника житла, оскільки вона не може вільно розпоряджатися майном, має проблеми з оформленням субсидій.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Редванська Н.В. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, в подальшому надала заяву про розгляд справи без ї участі (а.с.40)

В судовому засіданні 18.11.2020р. відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову, оскільки при побудові даного будинку використовувалися його будівельні матеріали, що можуть підтвердити свідки, ПІБ та адреси яких він суду не надав, при цьому іншого житла, в якому він міг би зареєструвати місце проживання в нього немає. Одночасно відповідач підтвердив, що дійсно після засудження та звільнення з місць позбавлення волі він у будинку позивача не проживав, має іншу родину, з якою на разі мешкає.

Надалі, в судові засідання, призначені на 12.01.2021р., 23.02.2021р. відповідач ОСОБА_1 , не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце проведення яких був сповіщений, своєчасно належним чином, що підтверджено його власноручною розпискою в матеріалах справи, а також повідомленням про отримання судової повістки від 04.02.2021р. (а.с.35, 39)

Представник третьої особи Сербківської сільської ради Лиманського району Одеської області до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення судових засідань був сповіщений своєчасно, належним чином, однак сільський голова Петльоха П.П. надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, не заперечують проти задоволення позову (а.с.25).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.2001р. належить житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

15.12.2009р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (донька позивача) розірвано, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.13).

Довідкою Сербківської сільської ради Лиманського району Одеської області №418 від 27.07.2020р. підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований, але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Актом обстеження від 27.07.2020р., затвердженим Сербківською сільською радою Лиманського району Одеської області, підтверджено, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 25.12.2006р. (а.с.15).

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється відповідачем ОСОБА_1 , у 2006р. він був засуджений за вчинення злочину, за що перебував в місцях позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі у 2016 році і з цього часу в будинку позивача не проживає.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України.

Статтею7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З огляду на те, що Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Позивачем доведено, що реєстрація відповідача у належному їй будинку створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Суд надає критичну оцінку доводам відповідача ОСОБА_1 про те, що при побудові даного будинку використовувалися його будівельні матеріали, а також те, що іншого житла, в якому він міг би зареєструвати місце проживання в нього немає, оскільки вказані обставини не впливають на вирішення справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути із відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-13, 76-89, 141, 223, 258, 259, 265, 274280-283, 289 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи на стороні відповідача Сербківської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , суму сплаченого судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя Жовтан П. В.