Справа № 369/1400/21
Провадження №2-з/369/13/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву адвоката Федоренко Олега Павловича, який діє в інтересах - ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИЛА:

01 лютого 2021 року адвокат Федоренко О.П. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння загальною площею 550,1 кв.м., житловою 182,3 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження домоволодіння, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :02:005:0155 площею 0,1202 га із забороною відчуження земельної ділянки, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту.

02 лютого 2021 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви було залишено без руху.

16 лютого 2021 року адвокатом Федоренко О.П., який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 усунено недоліки вище зазначеної заяви.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що ОСОБА_1 , враховуючи вимоги статті 152 Цивільного процесуального кодексу України має намір та зобов`язується протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову пред`явити позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу домоволодіння.

Заявниця відзначає, що з 2004 року вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 24 квітня 2009 року між заявницею ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено актовий запис №385. Від сумісного шлюбу мають малолітніх доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час спільного проживання однією сім`єю та перебування у шлюбі (з 2004 р. по 2020 р.), спільними зусиллями та за спільні кошти, (окрім іншого майна) було набуте нерухоме майно, зокрема домоволодіння загальною площею 550,1 кв.м., житловою 182,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту придбання якого здійснювалась добудова даного об`єкту в результаті чого загальна площа даного домоволодіння складала 1500 м.кв.

З січня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перестали проживати однією сім`єю та розпочався процес розлучення.

Враховуючи те, що дане нерухоме майно було зареєстроване на ОСОБА_3 , то останній 02 квітня 2019 року в рамках договору купівлі-продажу домоволодіння продав його своєму дядьку ОСОБА_4 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т.М. та зареєстрований в реєстрі за номером 636.

Відповідно до п.2.1. договору купівлі-продажу від 02 квітня 2019 року №636 право власності ОСОБА_3 на домоволодіння зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором 27 червня 2014 року.

Нотаріусом також встановлено, що свідоцтво від 18 березня 2008 року було зареєстровано Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 12 вересня 2011 року.

Шлюб між Позивачкою та ОСОБА_3 було зареєстровано 24 квітня 2009 року, актовий запис 385, тому заявник вбачає той факт, що домоволодіння набуте в момент спільного проживання та ведення спільного господарства до укладення шлюбу, а право власності на домоволодіння набуте ОСОБА_3 через три поки після реєстрації шлюбу.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згоду на відчуження ОСОБА_7 (як співвласник) не надавала, у зв`язку із чим дане майно вибуло зі спільної власності подружжя без згоди одного із подружжя.

В подальшому 11 вересня 2020 року ОСОБА_4 продав дане домоволодіння ОСОБА_2 . Договір купівлі-продажу домоволодіння був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошішського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л. та зареєстрований в реєстрі за номером 605.

З огляду договору від 11 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 придбав домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку загальною площею 550,1 м.кв. та надвірними будівлями і спорудами.

При цьому, надвірні будівлі і споруди не віднесено до типу нерухомого майна (житлова, не житлова), не визначено їх характеристик таких, як площа, призначення. Це в свою чергу дає підстави вважати, те що надвірні будівлі і споруди не є окремим об`єктом нерухомого майна, а є складовою частиною житлового будинку загальною площею 550,1 м.кв..

Дане твердження також підтверджується й відомостями зазначеними в Витязі з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №223645658 від 11 вересня 2020 року відповідно до якого об`єктом нерухомого майна є домоволодіння загальною площею 550.1 кв.м., житловою площею 182.3 кв.м., а господарський блок Б є складовою частиною домоволодіння.

Заявник також відзначає, що факт того, що ОСОБА_2 придбав лише один житловий будинок загальною площею 550,1 м.кв. (який в собі включає господарський блок Б без зазначення площі) спростовується відомостями, які можна отримати з сервісу «Гугл карт», а також додатковими доказами, які збираються та будуть додані до позовної заяви. Оскільки, домоволодіння яке придбав в 2020 році, ОСОБА_2 , мав такий самий вигляд, як і володіння, яке ОСОБА_4 придбавав у ОСОБА_3 , тому заявник вважає, що ОСОБА_3 розпорядився спільним майном подружжя не в інтересах сім`ї, оскільки було продано спільне майно подружжя орієнтовною загальною площею 1500 м.кв. за заниженою ціною без отримання згоди дружини.

Факт того, що домоволодіння має більшу площу та має більшу вартість заявник підтверджує оголошеннями про його продаж: інформаційний ресурс «Домік ЮА» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 містив оголошення, створене в 2019 році про продаж згаданого домоволодіння яке складається з житлового будинку площею 550 м.кв. та господарського блоку 900 м.кв.; інформаційний ресурс «ДомРиа» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , містив оголошення, створене 09 грудня 2019 року про продаж цього домоволодіння загальною площею 1500 м.кв.

Також заявниця відзначає, що інформацію про те, що домоволодіння вибуло із спільної сумісної власності подружжя, вона отримала лише під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року про забезпечення позову Справа №369/11120/20.

На підставі вище наведеного та оскільки невжиття заходів щодо забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, з метою забезпечення позову представник заявниці просив суд накласти арешт із забороною відчуження, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту на домоволодіння загальною площею 550.1 кв.м., житлового площею 182.3 кв.м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :02:005:0155 площею 0,1202 га із забороною відчуження земельної ділянки, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1,2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, невжиття заходу забезпечення позову може призвести до відчуження спірного об`єкта нерухомості будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

Дослідивши письмові матеріали справи, та враховуючи, що вид забезпечення позову, вказаний у заяві позивача, а саме арешт майна, є співмірним із заявленими позовними вимогами, суддя вважає за доцільне вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння загальною площею 550,1 кв.м., житловою 182,3 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :02:005:0155 площею 0,1202 га.

При цьому немає необхідності додатково встановлювати заборону вчиняти будь-які дії щодо вище вказаного нерухомого майна.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву адвоката Федоренко Олега Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_8 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на домоволодіння загальною площею 550,1 кв.м., житловою 182,3 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :02:005:0155 площею 0,1202 га.

В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню, може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Київського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснити, що заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви скасовуються судом у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно із вимогами частини четвертої статті 152 ЦПК України.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянка Республіки Молдова, паспорт Республіки Молдова НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: посвідка на постійне проживання в Україні: НОМЕР_3 видана 09 жовтня 2015 року, зареєстрована: АДРЕСА_2 , фактична адреса проживання: МБ-2060, АДРЕСА_3 ..

Особа до якої вжити заходи, забезпечення позову та Відповідач 1 ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , фактичне місце мешкання та дреса для листування: АДРЕСА_5 тел. НОМЕР_5 , НОМЕР_6 E-mail: ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 : ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянин Республіки Туреччина, посвідка на постійне місце проживання в Україні: НОМЕР_7 , видана 27.10.2015 р., орган, що видав 3201 ІПН НОМЕР_8 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_6 Засоби зв`язку: НОМЕР_9 .

Відповідач 3: ОСОБА_4 : ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянин Республіки Туреччина, посвідка на постійне місце проживання в Україні: НОМЕР_10 , видана 30 липня 2004 року, орган, що видав ВГІРФО УМВС України в Одеській обл. ІПН НОМЕР_11 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_7 .

Суддя: Фінагеєва І.О.