Справа № 953/9697/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - Садовського К.С.,

за участю секретаря - Пазенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №953/9697/20 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Міроєвський Є.Є. у 2020 році звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якого просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 18.07.2008 за період з 04.03.2010 по 31.03.2020 у розмірі 76 455,65 гривень станом на 31.03.2020, яка складається з наступного: 28 468,17 гривень - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4531,70 гривень - 3% річних від простроченої суми, а також просив стягнути з відповідача 2102 гривень судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.07.2008 ОСОБА_1 18.07.2008 отримав кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказує, що Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/ 70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою», Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших, невід`ємних частин Договору.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до п. 5.6 «Правил користування платіжною карткою», Боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку в часності з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань. Відповідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Відповідно до п. 5.7 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Згідно п. 5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» У разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим Договором. Відповідно до п. 5.5.1 «Правил користування платіжною карткою» За несвоєчасне виконання боргових обов`язків (викориристання простроченого Кредиту та Овердрафту) Власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. 03.03.2010 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Судовим наказом Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.04.2010 стягнуто заборгованість в розмірі 24647,76 грн нараховану станом на 26.02.2010. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17.12.2014 стягнуто заборгованість з урахуванням раніше винесеного судового наказу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.04.2010 в розмірі 33648,87 грн. нараховану станом на 31.08.2014. Таким чином, винесення судового наказу Червонозаводським районним судом м.Харкова від 16.04.2010 та рішення Київського районного суду м.Харкова від 17.12.2014 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час судовий наказ та рішення суду не виконані боржником. Прострочена сума заборгованості становить - 14987,61 грн. Виходячи з вищенаведеного, строк за який потрібно стягнути заборгованість відповідача, а саме інфляційні нарахування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми починається після дати подання позовної заяви від 03.03.2010 до поточної дати вказаної у розрахунку заборгованості.

Отже, відповідач за період з 04.03.2010 по 31.03.2020 має заборгованість у розмірі - 76455.65 грн., яка складається з наступного: 28468,17 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4531,70 грн. - 3 % річних від простроченої суми.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у звязку з чим останній вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2020 справу передано для розгляду судді Садовському К.С.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 10.12.2020 позовні вимоги Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.07.2008, що утворилась за період з 04.03.2010 по 31.03.2020 у сумі 76455 грн. 65 коп. з яких: 28468,17 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4531,70 - 3% річних від простроченої суми, а також судові витрати в розмірі 2102 грн.

17.03.2021 відповідач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Сорокіної О.В. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

При цьому посилалась на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, заочне рішення підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 як відповідач по справі, не з`явився в судове засідання з причин неналежного його повідомлення про виклик до суду та призначення слухання справи за його участю.

Що стосується суті самих позовних вимог, то представник вважає їх незаконними, та необґрунтованими, оскільки 18.07.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір без № (надалі за текстом - кредитного Договору) на суму 15000,00 грн. В подальшому, за невиконання даного кредитного Договору ОСОБА_1 вже неодноразово було нараховано штрафні санкції в розмірі понад 20000,00 грн. в 2010 році (за рішенням Червонозаводського районного суду) і понад 30000,00 грн. в 2014 році (за рішенням Київського районного суду). Грубо порушуючи норми цивільного права, позивачем повторно за період з 2010 року по 2020 рік нараховано штрафні санкції, відсотки за користування кредитом, мотивуючи, що договірні відносини продовжують тривати, і станом на момент подання позову ця сума становить 76455,65 грн.), що вже більше, ніж в 5 разів перевищує суму наданого кредиту. А з врахуванням попередньо стягнутих через суди м. Харкова сум (50 тисяч грн.) - це вже в 9 разів перевищує суму наданого кредиту.

11.05.2021 до канцелярії суду надійшла заява представника відповідача, де зазначено, що судами повторно з ОСОБА_1 стягнуто заборгованості за той самий період, зокрема з 04.03.2010 року по 2014 рік, що становить майже чотири роки, по одному й тому ж кредитному договору.

Період стягнення боргу за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 року по цивільній справі № 953/9697/20 - десять останніх років. 28.03.2018 Великою Палатою Верховного Суду було розглянуто справу № 444/9519/12 та прийнято правові висновки, які кардинально відрізняються від правових позицій колишнього Верховного суду України у кредитних правовідносинах стосовно строку позовної давності, нарахування процентів, неустойки та застосування статті 625 ЦК України. Перш за все, на основі положень конкретно укладеного договору позики у даній справі суд приходить до висновку, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048, ч. 1 cm. 1054 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування» (п. 53 Постанови). Як наслідок, суд зазначає, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання» (п. 54 Постанови).

Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Ухвалою суду від 15.09.2021 заяву представника відповідача адвоката Сорокіної О.В. про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 10.12.2020 по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

24.11.2021 до канцелярії суду представником позивача подано клопотання, представник просить при ухвалення судом рішення по справі врахувати, що відповідно до розрахунку заборгованості банком заявлено до стягнення: 28468,17 (інфляційне збільшення) + 4531,70 (штрафні санкції), що складає 32999,87 три. Однак, в позові помилково зазначена загальна сума до стягнення 76455,65 грн., тому просить вважати вірною загальну суму до стягнення у відповідності до розрахунку заборгованості 32 999,87 гривень та задовольнити позов на вказану суму.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду представником за довіреністю подано заяву про розгляд справи без участі представника банку, позов просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду 16.11.2021 представником відповідача подано заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його представника, у задоволенні позову просить відмовити у зв`язку з необгрунтованістю та підтримує заперечення на позов, що викладені у заяві про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що сторони сповіщені про день розгляду справи, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Судовим наказом Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.04.2010 у справі №2-н-374/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору б/н від 18.07.2008 у розмірі 24647,76 гривень, судовий збір у розмірі 123,24 гривні та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17.12.2014 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33648,87 гривень (з урахуванням стягнутої суми за судовим наказом від 16.04.2010) та судові витрати в розмірі 336,49 гривень.

Однак, відповідач ОСОБА_1 не виконав вказане рішення суду вчасно, а отже допустив прострочення грошового зобов`язання.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження N 14-16цс18.

Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 %.

На цій підставі, AT КБ "Приватбанк" здійснено нарахування 3 % річних та індексу інфляції, що полягає в компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку виконаного AT КБ "Приватбанк" за період з 04.03.2010 по 31.03.2020 складає 14 987,61 грн., з яких: розрахована сума за ставкою 3 % річних 4531,70 грн.; індекс інфляції 28468,17 грн.

Наданий розрахунок позивачем суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону.

Суд враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N 910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Умовами і правилами надання банківських послуг установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме зазначені позивачем Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15).

Не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що вказані Умови надання кредиту позивачем не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови надання кредиту фізичним особам містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника. Відсутній і окремий договір про збільшення строку позовної давності.

Оскільки сторонами не укладений договір у письмовій формі про збільшення позовної давності, як це передбачено статтею 259 ЦК України, тому положення про збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років не підлягають застосуванню.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі N 202/26885/13-ц.

Судом встановлено, що відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В зв`язку з цим до заявлених позовних вимог повинна бути застосована позовна давність.

В судовому засіданні встановлено, що позов поданий до суду 18.06.2020 та заявлено вимогу про стягнення коштів, розрахованих станом на 31.03.2020, то розрахунок сум для нарахування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, має бути зроблений тільки до заборгованості, які була наявна після 30.03.2017.

Таким чином, розмір заборгованості трьох процентів річних та індексу інфляції складає 5552,10 гривень, яка складається з наступного: 4203,22 гривень.- індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання (розрахований наступним чином: 14987,61 грн. ? 1,28044622 - 14987,61 грн. = 4203,22 грн.), та 1348,88 гривень - 3 % річних від простроченої суми (14987,61 грн. ?3% ?1095/365/100 = 1348,88 грн.).

На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме сума трьох процентів річних та індексу інфляції, яка підлягає стягненню з відповідача становить 5552,10 грн., яка складається з наступного: 4203,22 грн.- індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1348,88 грн. - 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення суми трьох процентів річних та індексу інфляції в межах строку позовної давності, а підстави для задоволення решти позовних вимог відсутні з вищевикладених підстав.

Крім того, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (16,8 %), та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 353 гривень 14 копійки.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, ст. 257, 509, 524, 533-535, 625 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 18.07.2008 за період з 31.03.2017 по 31.03.2020 в розмірі 5552 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 10 копійок, яка складається з наступного: 4203,22 грн.- індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1348,88 грн. - 3 % річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 353 (триста п`ятдесят три) гривні 14 копійок.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» нарахованих сум індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 3 % річних від простроченої суми за період з 04.03.2010 по 30.04.2017 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001 м.Київ вул.. Грушевського 1-Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено та підписано 21 грудня 2021 року.

Суддя К.С.Садовський