Провадження № 22-ц/4806/5/21
У Х В А Л А

про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги

12 лютого 2021 року м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, треті особи без самостійних вимог: Управління державного архітектурно будівельного контролю Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2021 року апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області 30.12.2020 року поданої в інтересах держави в особі: Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділу охорони культурної спадщини) та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради), залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, шляхом надання апеляційному суду доказів бездіяльності або невиконання повноважень органами, в інтересах яких Ужгородська місцева прокуратура звертається за захистом інтересів держави.

Дана ухвала була мотивована тим, що прокурор в апеляційній скарзі не обґрунтував наявності визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді в особі обраних ним органів, зокрема не довів те, що органи, яких прокурор зазначив як уповноважених державою на здійснення відповідних функцій, не здійснюють своїх повноважень щодо захисту інтересів держави.

05.02.2021 року Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області подала заяву, в якій зазначає, зокрема, що жодним законодавчим актом не передбачено обов`язку отримання згоди суб`єкта владних повноважень на представництво прокурором інтересів держави в суді, як і не передбачено дотримання прокурором часового проміжку між повідомленням уповноваженого на здійснення захисту інтересів держави органу про представництво інтересів держави та вжиття прокурором заходів представницького характеру, шляхом апеляційного оскарження судового рішення.

Вказують, що у прокуратури відсутня можливість наявності достатнього періоду для здійснення прокурором досудового врегулювання шляхом листування із суб`єктами владних повноваженьта отримання згоди на представництво, оскільки наслідком відсилання попередніх повідомлень і надання «розумного строку» на самостійне звернення до суду буде пропуск строку на апеляційне оскарження незаконного рішення, відлік якого починається з моменту ознайомлення з матеріалами справи.

Зазначають, що з моменту направлення 30.12.2020 прокуратурою компетентним органам повідомлення про представництво, цими органами не було подано апеляційної скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.05.2020, що свідчить про їх бездіяльність. Зазначає, що прокуратурою було зазначено достатню підставу звернення до суду в апеляційній скарзі, а саме те, що уповноважені органи не забезпечують захист інтересів держави, шляхом оскарження незаконного судового рішення.

Перевіривши доводи заяви, суддя-доповідач приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) , який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Частиною четвертою статті 56 цього ЦПК визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом/скаргою у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних насдідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194 гс 19).

Таким чином у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора, у цьому випадку, - з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції в інтересах держави в особі уповноваженого органу.

Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Прокурор в апеляційній скарзі, зазначивши органи до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, як на підставу для здійснення ним представництва, посилався на те, що вказані ним органи не забезпечили захист інтересів держави, шляхом оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.05.2020, а тому прокурор вступає в указану справу в їх інтересах.

Так, з приєднаного до апеляційної скарги повідомлення Ужгородської місцевої прокуратури вбачається, що 30 грудня 2020 року остання повідомила Департамент культури Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділ охорони культурної спадщини) та Виконавчий комітет Ужгородської міської ради (орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради) про здійснення представництва їх інтересів в суді шляхом апеляційного оскарження рішення суду, тоді, коли і саму апеляційну скаргу прокуратурою було подано до суду 30 грудня 2020 року, що суперечить принципу попереднього повідомлення і носить виключно формальний характер.

За відсутності доказів про те, що даним органам було відомо про ухвалення судового рішення від 22.05.2020, беручи до уваги ту обставину, що вони не брали участі у справі, враховуючи факт направлення повідомлення прокуратурою до цих органів (з інформацією про ухвалення оскаржуваного рішення) тільки 30.12.2020, не можна вважати встановленою бездіяльність органів, в інтересах яких звертається до апеляційного суду Ужгородська місцева прокуратура, оскільки час повідомлення компетентних органів збігається з часом звернення до апеляційного суду.

Таким чином, зазначена прокурором підстава для здійснення представництва (а саме незабезпечення органами захисту інтересів держави, шляхом оскарження судового рішення, про яке їм повідомлено 30.12.2020 ) є необґрунтованою.

Прокурор не надав доказів, які б свідчили про невиконання або неналежне виконання такими органами, які є самостійними юридичними особами з повним обсягом процесуальної дієздатності своїх функцій щодо захисту інтересів держави, не надав доказів реагування прокуратури на порушення закону посадовими особами цих органів, притягнення їх до відповідальності тощо.

Посилання на те, що у прокуратури відсутній достатній час для листування із суб`єктами владних повноважень щодо представництва інтересів держави в суді в особі таких органів, оскільки наслідком очікування відповіді від них буде пропуск строку апеляційного оскарження, який на переконання заявника починається з моменту ознайомлення з матеріалами справи, а в даній ситуації обмежується присічним річним строком апеляційного оскарження є необґрунтованими.

Передбачений ч. 2 ст. 358 ЦПК України річний преклюзивний строк на апеляційне оскарження з дня складення повного тексту судового рішення не поширюється, зокрема, на випадок подання апеляційної скарги особою не залученою до участі у справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

На момент подання прокуратурою апеляційної скарги сам по собі факт незвернення таких органів із апеляційною скаргою (на що як на підставу для здійснення представництва посилався прокурор), не свідчить про неналежне виконання компетентними органами своїх функцій із захисту інтересів держави.

Таким чином, прокурор не підтвердив підстави для представництва інтересів держави в особі в інтересах держави в особі: Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділ охорони культурної спадщини) та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради).

Дії спрокурора свідчать про фактичне здійснення ним функції загального нагляду, яка Законом вже не передбачена.

Враховуючи, що скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений судом строк, не обґрунтував наявності визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді в особі обраних ним органів, не довів те, що органи, яких прокурор зазначив як уповноважених державою на здійснення відповідних функцій, не здійснюють своїх повноважень щодо захисту інтересів держави, - апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділ охорони культурної спадщини) та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради) на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 травня 2020 року слід вважати неподаною та повернути скаржнику.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі: Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділ охорони культурної спадщини) та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради) на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 травня 2020 року вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя Бисага Т.Ю.