Справа № 212/5109/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді - Коноваленка М.І.

секретаря судового засідання - Таран О.В.

представника позивача - Стець М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 в спрощеному позовному проваджені в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням представником позивача власних технічних засобів за допомогою інтернет сервісу «easycon», цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2021 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 128 665,75грн., інфляційних втрат у розмірі 101 935,48грн., штрафні санкцій у розмірі 27 397,10грн..

В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що: в травні 09.12.2014 між ним та відповідачем було укладено договір позики згідно якого він передав відповідачеві 165 425 грн. із зобов`язанням повернути 30.01.2015. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2016 р. у справі 212/3860/Ї15-ц залишеним в силі Постановою ВСУ від 28.11.2018 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики від 09.12.2014; - 165 425 грн. суми основного боргу; 6 598, 87 грн. відсотків за користування позикою, 3% - 4 120 грн.; витрати від інфляції 64 522,15 грн. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема й для відповідача та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, позивач зазначає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків процентів річних та застосування штрафних санкцій відповідно до статті 625 ЦК України.

Представник позивача зазначає, що на момент звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором позики не погашена, рішення суду не виконано, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, за період з 01.12.2015 по 08.06.2021 року, заборгованість складається із трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань 128 665,75грн. інфляційних втрат у розмірі 101 935,48грн. штрафних санкцій у розмірі 27 397,10грн..

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явивсь про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення повістки засобами зв`язку, яку відповідач отримав 09.10.2021 р. (а.с.63), про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.08.2021 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2016 р. у справі 212/3860/15-ц залишеною в силі Постановою ВСУ від 28.11.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики від 09.12.2014; - 165 425 грн. суми основного боргу; 6 598, 87 грн. відсотків за користування позикою, 3% - 4 120 грн.; витрати від інфляції 64 522,15 грн., вирішено питання про відшкодування судових витрат (а.с.11-19).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження N 14-16цс18.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Позивачем у позові визначено час прострочення отримання сум передбачених статтею 625 ЦК України з 01.12.2015 по 08.06.2021 року з огляду на невиконання відповідачем рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2016 яким з відповідача було стягнуто як суму основного боргу так і сум на підставі ст.625 ЦК України у період з 01.02.2015 по 01.12.2015.

Але разом з тим, суд самостійно твердження позивача про не виконання відповідачем рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 без підтвердження належними доказами не сприймає, оскільки до суду відповідно до статті 81 ЦПК України їх позивачем подано не було, що позбавляє суд можливості встановленню факту не виконання відповідачем грошового зобов`язання, наслідками якого є стягнення з останнього встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, на чому у позові наполягає позивач.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за договором позики задоволенню не підлягають з підстав їх недоведеності.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 197, 200,263-266 ЦПК України, ст. 11, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 06.12.2021 р.

СУДДЯ: