Справа № 308/6976/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

під головуванням судді Іванова А.П.

при секретарі судового засідання Боті О.І.

за участю представників позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника відповідача Мікрюкова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Комінвестбанк» про дострокове розірвання договору оренди та звільнення орендованого нежитлового приміщення,

встановив:

17 липня 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Комінвестбанк», в якому просив достроково розірвати договір оренди від 31 січня 2014 року, що зареєстрований за №83 та укладений між ним та відповідачем; зобов`язати відповідача звільнити належне йому на праві приватної власності приміщення; стягнути з відповідача витрати з оплати судового збору в розмірі 840,80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 гривень.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 січня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення магазину за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 127,6 кв.м., належного йому на праві приватної власності, строком до 31 грудня 2024 року. Пунктом 9.4. договору оренди сторони погодили можливість дострокового припинення договору за ініціативою орендаря чи орендодавця. 09 березня 2020 року позивач надсилав відповідачу повідомлення про розірвання договору оренди, однак відповідач відмовився розірвати договір оренди. 21 травня 2020 року позивач повторно надіслав відповідачу повідомлення про розірвання договору оренди та запропонував підписати додаткову угоду про розірвання договору оренди у приватного нотаріуса, однак на визначений час і дату представник відповідача не з`явився до нотаріуса. Позивач вважає, що на його вимогу договір оренди має бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України, а нежитлове приміщення негайно повернуто йому. Оскільки відповідач відмовляється добровільно розірвати договір оренди нежитлового приміщення та повернути його позивач вимушений звертатись до суду із цим позовом.

16.11.2020 представник позивача адвокат Карпинець І.В. подав заяву про розподіл судових витрат.

17.12.2020 представник відповідача подав до суду відзив, в якому не визнає позовні вимоги з огляду на те, що строк договору оренди визначено до 31.01.2024, заборгованість по орендній платі відсутня, жодного з умов договору оренди як підстави для розірвання такого відповідач не порушував, а тому позивач не має право на розірвання такого.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Стверджували, що відповідачем порушувались умови договору оренди, а саме існувала заборгованість по орендній платі, яка в теперішній час погашена.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За договором оренди нежитлового приміщення магазину від 31 січня 2014 року (а.с. 5-9) (далі - договір оренди) ОСОБА_3 (орендодавець) передав, а АТ «Комінвестбанк» (орендар) взяв в тимчасове платне користування нежиле приміщення магазину, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п. 9.2 договору строк оренди складає 10 років з моменту підписання акту приймання-передачі і діє до 31 січня 2024 року. Відповідно до п. 9.3. договору у разі невиконання чи неналежного виконання орендарем взятих на себе зобов`язань. Інша сторона має право розірвати договір в односторонньому порядку надіславши письмове повідомлення про це із зазначенням дати розірвання договору не пізніше ніж за 15 календарних днів до запланованої дати розірвання. За п. 9.4. договору оренди такий може бути достроково припинений за ініціативою орендаря чи орендодавця.

Згідно з повідомлення про розірвання договору оренди (а.с. 10), посвідченого нотаріально 10.03.2020, орендодавець повідомив орендаря про розірвання в односторонньому порядку договору оренди на підставі п. 9.4 договору та необхідність звільнити приміщення протягом 15 днів.

З відповіді АТ «Комінвестбанк» від 17.03.2020 (а.с. 11) видно, що орендар вважає вимогу про одностороннє розірвання договору безпідставною.

З повідомлення від 21.05.2020 про розірвання договору оренди (а.с. 12) з`ясовано, що орендодавець пропонував орендарю укласти договір про розірвання договору оренди від 31 січня 2014 року за згодою сторін у приватного нотаріуса 01 червня 2020 року об 11 годині.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В розглядуваному випадку обопільна згода сторін відсутня, відповідач відмовляється від розірвання договору оренди, що підтверджується зокрема й позицію його представника, висловленою в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом згідно з критеріями, які встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване під час укладення договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові ВСУ від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13.

Позов не містить посилання на істотні порушення відповідачем умов договору оренди.

Підстави, на яких наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, встановлені ст.ст.782, 783 ЦК України. Таке право наймодавець має у разі, коли наймач не вносить плати за користування річчю протягом трьох місяців поспіль; користується річчю всупереч договору або призначенню речі; без дозволу наймодавця передав річ у користування інший особі, своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; не приступив до проведення капітального ремонту (якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача).

В п. 7.3 договору оренди визначено обов`язок орендаря своєчасно в повному обсязі сплачувати орендну плату. Розмір та порядок сплати такої орендної плати визначений п.п. 4.1, 4.2 договору оренди.

Згідно з п. 10.3 договору оренди у випадку невиконання умов даного договору однією із сторін, інша сторона має право на його розірвання. Пункт 9.3. договору оренди визначає можливість розірвання договору в односторонньому порядку у разі невиконання чи неналежного виконання орендарем взятих на себе зобов`язань.

Зі змісту зазначених вище положень договору оренди та норм ЦК України вбачається, що підставою для дострокового розірвання договору оренди є несплата орендної плати протягом трьох місяців підряд з дня закінчення строку платежу, оскільки визначальним у даному випадку є не наявність заборгованості чи її відсутність, а сам факт несплати орендної плати, протягом строку визначеного законом або договором.

Твердження представника позивача про існування боргу по оплаті орендної плати не може бути прийнято судом до уваги, оскільки є голослівним і не підтвердженим ніякими доказами.

Положенням ч. 2 ст. 598 ЦК України передбачена можливість припинення зобов`язань на вимогу однієї із сторін. Однак необхідною умовою для цього є визначеність в законі чи в договорі підстав для однобічного припинення зобов`язання.

В свою чергу підстави для припинення договору найму визначені у ст. 781 ЦК України, якими може бути ліквідація юридичної особи, яка була наймачем, або підстави для розірвання договору найму на вимогу наймодавця визначені у ст. 783 ЦК України, якими можуть бути: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Однак, жодних із перелічених підстав для припинення договору оренди нежитлового приміщення магазину представники позивача не довели. В самому ж договорі оренди підстави для одностороннього припинення договору оренди також не визначені. Тому, на думку суду, вимога припинити договір оренди, шляхом його розірвання за ініціативи орендодавця, в даному випадку не відповідає ані вимогам закону, ані договору оренди.

Окрім цього суд зазначає, що при укладенні договору оренди сторони були вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору, в тому числі й щодо строку договору, а тому вважає вимогу позивача про дострокове розірвання договору оренди такою, що суперечить змісту договірного права.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України регламентовано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Тобто строк на який укладається договір оренди є однією із істотних умов такого, протягом якого сторони повинні виконувати свої обов`язки.

Суд вважає, що безпідставне припинення договору оренди, раніше на 3 роки, аніж визначено договором, може призвести до неефективного використання орендованого майна орендарем.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, суд вважає позов необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Так, в ході розгляду справи не встановлено, що відповідачем умови договору оренди порушуються чи не виконуються, зокрема в частині сплати орендних платежів, при цьому договір оренди передбачає можливість розірвання такого в односторонньому порядку лише у разі невиконання чи неналежного виконання орендарем взятих на себе зобов`язань, а закон при істотному порушенні стороною договору, підстави для припинення договору відсутні. З огляду на вказане у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

В прохальній частині розглядуваного позову міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача, сплачений останнім судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За п. 1 ч. 3 вказаної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позову, заявлена сума судових витрат, не підлягає до стягнення з відповідача.

Керуючись, ст. ст. 5, 10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Комінвестбанк» про дострокове розірвання договору оренди від 31 січня 2014 року, зареєстрованого за №83 та звільнення орендованого нежитлового приміщення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов