Справа № 661/3456/21
Провадження № 2-др/661/14/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(д о д а т к о в е)

20 грудня 2021 року м. Нова Каховка

Новокаховського міського суду Херсонської області

Суддя Ведяшкіна Ю.В.

у цивільні справі №661/3456/21 за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільїна Тетяна Анатоліївна про ухвалення додаткового рішення,

в с т а н о в и в:

25 листопада 2021 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Ільїна Т.А. звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення посилаючись на те, що 22 листопада 2021 року Новокаховським міським судом Херсонської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ухвалено рішення суду про часткове задоволення позову. Однак, вищезазначеним рішенням не вирішено питання з приводу судових витрат, понесених позивачем, тому просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1881,32 грн. та витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн., а всього 7881,32 грн.

09 грудня 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Бордун В.О., відповідно до яких вона просить суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., посилаючись на те, що позивачем та її представником до ухвалення судового рішення не заявлено про намір підтвердити вказані у позовній заяві судові витрати, а подання до суду адвокатом заяви 24 листопада 2021 року про приєднання документів на підтвердження понесення таких витрат, без відповідної попередньої заяви про це, не є підставою для її розгляду.

Дослідивши матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Пунктом 1-2 частини 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Згідно договору про надання правової допомоги №24/20 від 17 квітня 2020 року адвокат Ільїна Т.А. представляла інтереси позивача ОСОБА_1 ; у позовній заяві зазначено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме: 1881, 33 грн. сума сплаченого судового збору; 6000,00 грн. витрати на правничу допомогу.

Згідно договору про надання правової допомоги №131 від 28 вересня 2021 року адвокат Бордун В.О. представляла інтереси відповідача ОСОБА_2 ; 06 жовтня 2021 року разом із відзивом представником відповідача надано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме: 6542,25 грн. витрати на правничу допомогу; 1000,00 грн. витрати пов`язані із залученням спеціалістів (складання звіту про оцінку спірного майна); 141,00 грн. витрати на ксерокопії матеріалів справи. Та додано квитанцію про сплату відповідачем за зазначеним договором 7683,25 грн.

22 листопада 2021 року судом ухвалено рішення яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано транспортний засіб марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , яка становить 140500,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

За таких підстав, оскільки при ухваленні рішення по справі судом не вирішено питання про судові витрати понесенні учасниками справи, суд ухвалює по справі додаткове рішення.

При цьому, суд враховує, що позивач та її представник при подачі позовної заяви зазначили про розмір понесених та очікуваних судових витрат, проте не надали докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, та такі докази ним поданні вже після ухвалення судового рішення від 22 листопада 2021 року, а саме 25 листопада 2021 року разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, тобто у межах п`ятиденного строку встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те,що позивачем пропущено строки на надання таких доказів.

Отже, дослідивши додані до заяви про ухвалення додаткового рішення розрахунок суми гонорару за правничу допомогу; акт виконаних робіт від 22 листопада 2021 року; прибутковий касовий ордер №24/20 від 22 листопада 2021 року, згідно якого позивачем було сплачено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., суд враховуючи дійсність понесених позивачем судових витрат, їх необхідність, розумність їх розміру та складність справи, а також фінансовий стан учасників справи, стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволених вимог, а саме у розмірі 1405,00 грн. (1881,32 грн. х 74,68% = 1405,00 грн.), а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4480,80 грн., а всього у розмірі 5885,80 грн.

При цьому, клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат заявлене у відзиві від 06 жовтня 2021 року задоволенню не підлягає, оскільки не містить обґрунтування на зменшення таких витрат.

Разом з тим, з позивача на користь відповідача також підлягають стягненню судові витрати, пропорційно задоволених позовних вимог, а саме 25,32 % (розмір позовних вимог в яких відмовлено), за відсутністю клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1656,50 грн. (6542,25 грн. х 25,32 % = 1656,50 грн.) та витрати на залучення спеціаліста у розмірі (1000 грн. х 25,32% = 253,20 грн.), а всього 1909,70 грн., а всього 3566,20 грн., при цьому витрати на виготовлення копій задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Та у відповідності до ч. 10 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з покладенням судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд зобов`язує відповідача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю позивачу, а саме у розмірі 2319,60 грн. (5885,80 грн. 3566,20 грн. = 2319,60 грн.), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

На підставі викладеного заяви учасників справи про ухвалення додаткового рішення підлягають частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. 141 ч. 1, ст. 270 ч. 1 п. 3 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити по справі додаткове рішення.

Зобов`язати ОСОБА_2 , на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю ОСОБА_1 , а саме у розмірі 2319,60 грн., звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

В іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю. В. Ведяшкіна