Справа № 216/788/20
провадження 2/216/355/21
20 грудня 2021 року місто Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бутенко М. В.,
за участю: секретаря судового засідання Клименко О.В.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у залі суду, в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та неповнолітнього ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання -
Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та неповнолітнього ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання.
08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором , АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Укрсиббанк» як кредитора у зазначених забов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Укрсиббанк» до АТ «Дельта Банк» переходить(відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України відповідно до всіх процесуальних прав та обов`язків Нового Кредитора.
З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки № б/н від 09.06.2006 року, передала у іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,7 кв.м, в тому числі житловою площею 35,5 кв.м.
Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся.
АТ «Дельта Банк» вважає, що наявність зазначених підстав та неможливість розпоряджатися своїм майном, що фактично унеможливлюють продаж і подальшу роботу уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині реалізації зазначеного задоволення вимог кредиторів, створюючи перешкоди, що призводять до перешкоджання здійснення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, покладених на нього законом функцій, у тому числі дотримання процедури ліквідації АТ «Дельта Банк». У зв`язку з чим просить визнати: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивачав судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, однак в жодне призначене судове засідання не з`явились, причини своєї неявки не повідомили, заяв чи клопотань про перенесення судового засідання до суду не скеровували. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання. На думку суду, така поведінка відповідачів свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд визнає неповажною неявку відповідачів, та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди сторони позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служби у справах дітей Центрально-Міської районної ради у місті Кривому Розі, про день, час, та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, однак в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, заяв чи клопотань до суду не скеровував.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2016 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, на домоволодіння, яке складається з: глинобитний, обкладений цеглою житловий будинок - А-1, житловою площею 35,3 кв.м, загальною площею 63,7 кв.м, шлаколита літня кухня - Б, шлаколитий погріб - В, дощатий сарай - Г, цегляний душ - Д, цегляна вбиральна - Е, огорожа - 1-5, водоколонка - І, замощення - ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,7 кв.м., в тому числі житловою площею 35,3 кв.м., та належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09.06.2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського но-таріального округу Дніпропетровської області Коротковою С.В., реєстровий номер 1912, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 09.06.2008 року, номер 2948467, згідно витягу №6057087 та зареєстрованого в реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 1406713; Визнано за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (, місцезнаходження : вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) право власності на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,7 кв.м., в тому числі житловою площею 35,3 кв.м.; Припинено право власності ОСОБА_1 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,7 кв.м., в тому числі житловою площею 35,3 кв.м., в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаним домоволодінням.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Згідно з наявними в матеріалах справи довідками з відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 21.02.20220 р., за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованими значаться: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наявністю реєстрації відповідачів у належному позивачу на праві власності помешканні, чиняться перешкоди власнику об`єкту нерухомості, що фактично унеможливлюють продаж і подальшу роботи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині реалізації зазначеного задоволення вимог кредиторів розпоряджатися належним їм на праві власності майном.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло [2, ст. 141].

Відповідно до цього положення гарантується не тільки свобода його придбання, але й можливість його вільного користування, його недоторканість, недопущення примусового позбавлення, не інакше, як на підставі і за рішенням суду. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність не тільки дає свободу розпорядження, власність й зобов`язує: вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Положення Конституції України продовжується в нормах Глави 23 Цивільного кодексу України, який встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд [3, ст. 356].

Так, у ч. 1 ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню.

Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України: член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з п.33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За таких обставин суд вважає, що необхідно позовні вимоги позивача в частині визнання відповідачів такими що втратили право користування житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 - задовольнити.

При цьому, суд враховує, що загальна процедура зняття з реєстрації місця проживання особи визначена абзцем третім частини першої статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон) і здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про: позбавлення права власності на житлове приміщення; права користування житловим приміщенням; про виселення.

Таким чином позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстрації місця проживання не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

В контексті наведених положень цивільного процесуального закону, позивач у даному спорі мав довести, що він не лише має право власності на квартиру, а також, що відповідачі проживають у спірному будинку, оскільки виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні даній особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають лише особи, які визначені у виконавчому документі.

При цьому відповідно до зворотних поштових повідомлень, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відсутні за адресою АДРЕСА_1 , а будинок зруйнований, у зв`язку із чим у задоволенні позовної вимоги позивача в частині виселення відповідачів належить відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, та становить 2102 грн.

Отже з урахуванням наведеного, з відповідачі на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 133, 141,211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 319, 321, 322, 328, 380, 383, 391, 405 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання задовольнити частково.

Визнати відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у рівних частках на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір в дохід держави у розмірі 2102 грн.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», МФО 380236, , адреса для листування: 01014, м. Київ, бул. Дружби Народів, 38;

Відповідач 1:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 3: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (законний представники неповнолітнього в особі ОСОБА_1 ), ІНН невідомо, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Суддя М. В. Бутенко