ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2323/21 Справа № 191/847/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року та додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал», третя особа - ОСОБА_3 про визнання договору про відступлення права вимоги (цесії) від 26 січня 2015 року недійсним, зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, та зустрічною позовною заявою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання кредитного договору припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «КБ «Земельний капітал», третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) від 26 січня 2015 року в обґрунтування якого зазначила, що підставами позову є обставини фактичного укладення договору факторингу, в укладенні якого мають право приймати участь банки, фізичні особи підприємці, фінансові організації, тоді як ОСОБА_2 , не мав відповідного правового статусу фізичної особи-підприємця, а також іншого належного правового статусу, а тому вказаний договір має бути визнаний недійним, зважаючи на наступне.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 09 квітня 2015 року було задоволено позов ПАТ «КБ «Земельний капітал» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь зміненого кредитора ОСОБА_2 заборгованість у сумі 520 000, 00 грн та судові витрати у сумі 3 654 грн.

15 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 640 264, 95 грн.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 07 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 640 264,95 грн. та судові витрати у сумі 6 402, 64 грн.

30 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 700 799, 48 грн.

20 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненою позовною заявою до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 1 046 709, 46 грн.

18 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою до ФОП ОСОБА_1 про збільшення позивних вимог за кредитним договором у сумі 3 115 543, 86 грн.

При цьому, ОСОБА_1 вважає позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з неї грошових коштів за кредитним договором №017-2012 від 06 листопада 2012 року незаконними на тих підставах, що 06 листопада 2012 року між нею, ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Земельний капітал» було укладено кредитний договір №017- 2012, згідно якого банк за наявності кредитних ресурсів надає Позичальнику - ОСОБА_1 кредит, шляхом відкриття відновлювальної відзивної кредитної лінії з лімітом 400 000 грн.

В забезпечення зобов`язань за договором Кредитором прийнято нерухоме майно за іпотечним договором №017-2012-1-1 від 06 листопада 2012 року, порука фізичної особи за договором поруки №017-2012-1-П від 06 листопада 2012 року, укладеними між ПАТ «КБ «Земельний капітал» та фізичною особою ОСОБА_3 .

В зв`язку зі знеціненням гривні у 2014 році та тяжким матеріальним становищем ОСОБА_1 , остання не мала змоги виконувати обов`язок за кредитним договором та сплачувати грошові кошти, що слугувало виникненням заборгованості.

08 вересня 2014 року ПАТ «КБ «Земельний капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В період розгляду цивільної справи №191/4188/14-ц, за клопотанням представника ПАТ «КБ «Земельний капітал» було залучено ОСОБА_2 у зв`язку зі зміною кредитора ПАТ «КБ «Земельний капітал» відповідно до укладеного між ними 26 січня 2015 року договору цесії.

Так, 26 січня 2015 року ПАТ «Кб «Земельний капітал», фізична особа - ОСОБА_2 , ФОП - ОСОБА_1 , фізична особа - ОСОБА_3 склали договір про відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належать Первісному кредитору, і стає Кредитором за кредитним договором №017-2012 від 06 листопада 2012 року, укладеним між Первісним кредитором та Боржником.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 стверджувала і наполягала на тому, що договір відступлення прав вимоги від 26 січня 2015 року, укладений між ПАТ «КБ «Земельний капітал» і фізичною особою - ОСОБА_2 , містить безумовні ознаки договору факторингу і відповідає визначенню, даному у ст. 1077 ЦК України.

Разом з тим, на час укладення між ПАТ «КБ «Земельний капітал» і фізичною особою ОСОБА_2 договору про відступлення права вимоги існували обмеження щодо укладення договорів факторингу, які встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг №231 від 03 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб, а тому на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, а тому вважала, що вказаний договір є оспорюваним і просила суд визнати його недійним, як такий, що порушує її законні права та інтереси.

У травні 2018 року ОСОБА_4 , ОСОБА_2 звернулись до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , ПАТ «КБ «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання недійним правочину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 1981 року до даного часу.

ОСОБА_2 був фізичною особою-підприємцем, засновником та директором С(Ф)Г «Мисливське», директором інших товариств та іноді приймав рішення щодо розпорядження спільним майном подружжя не порадившись з ОСОБА_4 .

У березні-квітні 2018 року ОСОБА_4 отримала у відділені зв`язку с. Луб`янка копію позовної заяви ОСОБА_1 до її чоловіка - ОСОБА_2 , ПАТ «КБ «Земельний капітал», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору про відступлення права вимоги (цесії) від 26 січня 2015 року недійсним, з якої їй стало відомо про те, що 26 січня 2015 року її чоловік - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 уклали з ПАТ «КБ «Земельний капітал» договір про відступлення права вимоги, за яким ОСОБА_2 виплатив банку грошові кошти у значному розмірі 520 000 грн., які були спільним майном подружжя.

Приймаючи рішення про розпорядження спільними грошовими коштами у 2015 році, ОСОБА_2 не погодив із дружиною таке рішення та ОСОБА_4 не давала йому ані письмової, ані усної згоди на розпорядження спільним майном подружжя.

Вважали, що зазначений договір про відступлення права вимоги від 26 січня 2015 року має бути визнаний судом недійсним як такий, що вчинений без письмової згоди другого із подружжя на суму, яка для їх сім`ї є істотною, що в свою чергу порушує законні права та інтереси, зокрема, Позивачки.

У вересні 2019 року АТ «КБ «Земельний капітал» звернулося до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання кредитного договору припиненим в обґрунтування якої зазначило, що 06 листопада 2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Земельний капітал», правонаступником якого є АТ «КБ «Земельний капітал» було укладено Кредитний договір №017-2012, згідно з яким Позичальник отримав кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в розмірі 400 000 грн, строком погашення до 05 листопада 2016 року.

На виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, банком за заявами ФОП ОСОБА_1 від 06 листопада 2012 року та 16 листопада 2012 року, були перераховані грошові кошти в загальному розмірі 400 000 грн на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними меморіальним ордером №/1 від 06 листопада 2012 року та меморіальним ордером №/1 від 16 листопада 2012 року (встановлено рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №191/4188/14-ц, провадження №2/191/84/15, та не підлягає доказуванню).

Таким чином, банк виконав свої зобов`язання за п.5.2. спірного кредитного договору, тоді як, Позичальник порушив його умови та не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту й сплати процентів за користування ним, а тому Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №017-2012-1-1, який було укладено в забезпечення зобов`язань за кредитним договором (справа № 191/4188/14-ц, провадження №2/191/84/15).

В процесі розгляду вищевказаної судової справи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися з пропозицією укладення договору відступлення права вимоги за кредитним договором.

26 січня 2015 року між Банком, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_2 прийняв на себе право вимоги за кредитним договором у розмірі 520 000, 00 грн, та сплатив Банку суму у розмірі 520 000, 00 грн двома платежами: 26 січня 2019 року та 28 січня 2019 року готівковими коштами.

29 січня 2015 року Банком було подано до суду заяву про заміну сторони у справі №191/4188/14-ц, внаслідок чого ПАТ «КБ «Земельний капітал», правонаступником якого є АТ «КБ «Земельний капітал», як Позивача у справі було замінено на ОСОБА_2 .

В процесі розгляду справи, ОСОБА_2 змінив позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_1 кошти: спочатку у розмірі 228 337, 00 грн, а потім, збільшив суму стягнення до розміру 520 000, 00 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №191/4188/14-ц, провадження №2/191/84/15, позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 суму у розмірі 520 000, 00 грн.

Відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 04 вересня 2019 року, всі виконавчі впровадження, де стягувачем є ОСОБА_2 до боржника ОСОБА_1 , є завершеними.

У зв`язку з викладеним, позивач за зустрічним позовом важав, що кредитний договір є припиненим, адже, станом на 28 січня 2015 року, зобов`язання перед Банком за кредитним договором та договором про відступлення права вимоги є виконаними, при цьому, чинним залишається невиконане грошове зобов`язання, яке підлягає стягненню ОСОБА_2 з ОСОБА_1 відповідно до Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №191/4188/14-ц, провадження №2/191/84/15, а тому просив суд визнати кредитний договір № 017-20-12 від 06 листопада 2012 року, укладений між АТ «КБ «Земельний капітал» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , припиненим та судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «КБ «Земельний капітал», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору про відступлення права вимоги (цесії) від 26 січня 2015 року недійсним.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , АТ «КБ «Земельний капітал», третя особа - ОСОБА_3 задоволено повністю та визнано недійсним договір про відступлення права вимоги, укладений 26 січня 2015 року між ПАТ «КБ «Земельний капітал», з однієї сторони, та фізичною особою ОСОБА_2 , фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , фізичною особою ОСОБА_3 , з іншої сторони.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «КБ «Земельний капітал», третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 26 січня 2015 року між ПАТ «КБ «Земельний капітал», з однієї сторони, та фізичною особою ОСОБА_2 з іншої сторони, відмовлено повністю, застосувавши строк позовної давності.

Зустрічні позовні вимоги АТ «КБ «Земельний капітал» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково та визнано кредитний договір №017-2012 від 06 листопада 2012, укладений між ПАТ «КБ «Земельний капітал» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 припиненим з 15 березня 2014 року.

Додатковим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року стягнуто з АТ «КБ «Земельний капітал», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі по 256 грн 13 коп з кожного. Також стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Земельний капітал» судовий збір у сумі по 960 грн 50 коп з кожного.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року виправлено у вступній та резолютивній частині та повному тексті рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року у даній цивільній справі допущені описки, вірно зазначивши учасників справи за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а саме: «за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «КБ «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання договору про відступлення права вимоги (цесії) від 26 січня 2015 року недійсним».

Абзац другий резолютивної частини рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області (вступної та резолютивної частини, повного рішення) від 30 жовтня 2020 року викладено в наступній редакції: «Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «КБ «Земельний капітал», ОСОБА_3 про відступлення права вимоги (цесії) від 26 січня 2015 року недійсним - задовольнити повністю».

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2021 року заяву АТ «КБ «Земельний капітал» про виправлення описки в рішенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року та ухвалі Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року у цивільній справі №191/847/18 задоволено та виправлено описки:

- у вступній та резолютивній частинах рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року, в повному тексті рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року, складеному 09 листопада 2020 року, а саме у вступних частинах вказано правильно сторони, назву предмету спору за зустрічним позовом: « ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «КБ «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 26 січня 2015 року»;

- у вступній та резолютивній частинах рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року, в повному тексті рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року, складеному 09 листопада 2020 року, а саме в абзаці другому резолютивної частини після слів «Зустрічні позовні вимоги» вказано правильно: « ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «КБ «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 26 січня 2015 року між ПАТ «КБ «Земельний капітал» з однієї сторони та фізичною особою ОСОБА_2 з іншої сторони»;

- у вступній частині, абзацах першому, другому описової частини додаткового рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року вказано правильно сторони, назву предмету спору за зустрічним позовом: « ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «КБ «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 26 січня 2015 року»;

- в абзаці першому, п`ятому описової частини, абзаці першому, третьому резолютивної частини ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року вказано правильно сторони, назву предмету спору за зустрічним позовом: « ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «КБ «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 26 січня 2015 року».

Не погодившись з таким рішенням, АТ «КБ «Земельний капітал» подало до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року в частині задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 26 січня 2015 року та в частині часткового задоволення зустрічної позовної заяви АТ «КБ «Земельний капітал» до ОСОБА_2 й ОСОБА_1 про визнання кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року припиненим з 15 березня 2014 року і ухвалити нове рішення у відповідних частинах, а саме: відмовити в повному обсязі в зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «КБ «Земельний капітал», третя особа - ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та задовольнити у повному обсязі зустрічну позовну заяву АТ «КБ «Земельний капітал» до ОСОБА_2 й ОСОБА_1 , зокрема, визнати кредитний договір №017-2012 від 06 листопада 2012 року припиненим.

Також АТ «КБ «Земельний капітал» просило скасувати додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року в частині стягнення з АТ «КБ «Земельний капітал» на користь ОСОБА_4 судового збору у сумі 256 грн 13 коп.

Від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , відповідно до ст. 360 ЦПК України, надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «КБ «Земельний капітал» (далі Кредитор) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі Позичальник), Кредитор відповідно до пункту 1 Договору надає Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відзивної кредитної лінії з лімітом 400 000 грн, строком погашення 05 листопада 2016 року, з встановленням відповідно п.5 прав та обов`язків сторін: кредитора надати кредит, позичальника забезпечувати повне погашення суми кредиту в обумовлені строки.

Відповідно до п. 5.13 Договору Кредитор може вимагати дострокового погашення кредиту з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами та штрафних санкцій (т.1 а.с.8-10).

Згідно пп. 8.1. п. 8 кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року строк дії цього договору: з дня видачі кредиту і до повного погашення кредиту, процентів за користування кредитом та штрафних санкцій.

06 листопада 2012 року між ПАТ «КБ «Земельний капітал» (далі Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (далі Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір №017-2012-1-І, відповідно до п.1.1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі Позичальник) зобов`язань за кредитним договором №017-2012 від 06 листопада 2012 року, укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником, наступне майно:

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, площею 0.0998 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12 т.1).

16 листопада 2012 року ПАТ «КБ «Земельний капітал» (як Кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (як Позичальник) уклали Договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року, а саме п.1 Договору передбачено: «Внести зміни до пункту 3.2 ст. 3 «Умови забезпечення кредиту» кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року та викласти його в наступній редакції:

«3.2. в забезпечення зобов`язань за договором, в тому числі і договорами про внесення змін та доповнень до нього, Кредитором прийнято нерухоме майно за іпотечним договором №017-2012-1-1 від 06 листопада 2012 року, порука фізичної особи за договором поруки №017-2012-1-П від 06 листопада 2012 року та рухоме майно за договором застави товарів в обороті №017-2012-1-Т від 16 листопада 2012 року».

Термін дії цього договору про внесення змін та доповнень встановлюється з 16 листопада 2012 року до дня повного повернення кредиту, процентів за ним, пені та інших штрафних санкцій. Цей договір є невід`ємною частиною кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року (а.с.191 т. 3).

24 квітня 2013 року ПАТ «КБ «Земельний капітал» (як Кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (як Позичальник) уклали Договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року, а саме п.1 Договору передбачено: «Внести зміни до пунктів 1.1, 1.2 ст.1 «Предмет договору» кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року та викласти його в наступній редакції:

«1.1. Банк при наявності кредитних ресурсів надає Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відзивної кредитної лінії з лімітом 400 000, 00 грн зі строком погашення 05 листопада 2016 року і графіком зменшення ліміту за кредитною лінією згідно Додатку №2 та сплатою процентів з розрахунку 25% річних.

1.2. Позичальник сплачує комісію на рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «Земельний капітал» з призначенням платежу: «За укладення договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору, згідно тарифів банку, без ПДВ» у сумі 100, 00 грн. Строк сплати комісій в день укладення договору про внесення змін та доповнень».

Термін дії цього договору про внесення змін та доповнень встановлюється з 24 квітня 2013 року до дня повного повернення кредиту, процентів за ним, пені та інших санкцій. Цей договір є невід`ємною частиною кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року (а.с.192- т.3).

14 лютого 2014 року ПАТ «КБ «Земельний капітал» на ім`я ФОП ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 було направлено вимогу про дострокове погашення зобов`язання за кредитним договором №017-2012 від 06 листопада 2012 року з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами та визначених штрафних санкцій в розмірі 476 814, 28 грн, станом на 14 лютого 2014 року.

Також повідомлялось, що у разі невиконання вимоги по погашенню боргу Банк буде змушений звернути стягнення на Предмет іпотеки за іпотечним договором №017-2012-101 від 06 листопада 2012 року шляхом продажу предмету іпотеки (а.с.34-39).

Направлення вимоги відбулось 14 лютого 2014 року (а.с. 40), а від отримання вказаної вимоги ОСОБА_1 відмовилась, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення (а.с. 41).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року у справі №191/4188/14-ц встановлено, що, з метою врегулювання заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, 14 лютого 2014 року позивач вручив особисто майновому поручителю ОСОБА_3 письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення від 14 лютого 2014 року № 12/135, а таку саму вимогу було наравлено 14 лютого 2014 року позичальнику ФОП ОСОБА_1 . Заборгованість за кредитним договором погашено, зокрема, в матеріалах справи наявні довідки ПАТ «КБ «Земельний капітал» від 27 лютого 2015 року за вих. №34/187 та №34/188, зміст яких передбачає відсутність заборгованості ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за кредитним договором №017-2012 від 06 листопада 2012 року.

У суді першої інстанції сторони визнали та не заперечували вказані обставини щодо порушення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобов`язання, що виникло за кредитним договором №017-2012 від 06 листопада 2012 року, та реалізацію банком права вимагати від Позичальника та Поручителя дострокового виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором у спосіб направлення та вручення вимоги.

Крім того, вказане суб`єктивне право передбачене п. 5.13. Кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року.

26 січня 2015 року між ПАТ «КБ «Земельний капітал» (далі Первісний кредитор), як Сторона 1, фізичною особою - ОСОБА_2 (далі Новий кредитор), як Сторона 2, фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі Позичальник, боржник), як Сторона 3, та фізичною особою ОСОБА_3 (далі Іпотекодавець), як Сторона 4, було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до п.1.1. якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредитору, і стає Кредитором за кредитним договором №017-2012 від 06 листопада 2012 року, укладеним між Первісним кредитором та Боржником (Основний договір) (а.с.13 т.1).

Пунктами 1.2, 1.3 Договору про відступлення права вимоги передбачено, що за цим договором Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника виконання зобов`язань за Основним договором в розмірі 520 000, 00 грн. Сторони досягли домовленості, що право вимоги, яке належить Первісному кредитору за Основним договором переходить до Нового кредитора з моменту (дати) проведення повної оплати відповідно до п.2.1. цього договору.

Крім того, п.1.4 Договору передбачено, що сторони досягли домовленості, що підписання з Первісним кредитором акту приймання-передачі документів, які засвідчують права, що передаються та інформації, яка є важливою для їх здійснення за Основним договором, перелік яких визначено у додатку №1 до цього договору, повинно бути проведено протягом трьох робочих днів з моменту виконання Новим кредитором п.2.1 цього договору. ( а.с.13 т.1).

Згідно копії акту приймання-передачі №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 26 січня 2015 року, 28 січня 2015 року ПАТ «КБ «Земельний капітал» (далі «Первісний кредитор»), з однієї сторони та ОСОБА_2 (далі Новий кредитор), з другої сторони, склали та підписали цей Акт на підставі п.1.4 Договору про відступлення прав вимоги від 26 січня 2015 року про передачу Первісним кредитором Новому кредитору документів, а саме:

1) Кредитний договір №017-2012 від 06 листопада 2012 року (оригінал);

2) Договір про внесення змін та доповнень №1 від 16 листопада 2012 року до Кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року (оригінал);

3) Договір про внесення змін та доповнень №2 від 24 квітня 2013 року до Кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року (оригінал);

4) Іпотечний договір №017-2012-1-І від 06 листопада 2012 року з додатками (оригінал);

5) Заява ФОП ОСОБА_1 від 06 листопада 2012 року про надання кредиту (завірена копія);

6) Заява ФОП ОСОБА_1 від 16 листопада 2012 року про надання кредиту (завірена копія);

7) Меморіальний ордер №1 від 06 листопада 2012 року (оригінал);

8) Меморіальний ордер №1 від 16 листопада 2012 року (оригінал) ( а.с.180 т.1).

Також на а.с. 202 т.1 міститься копія відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів відносно ОСОБА_2 в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 16 червня 1981 року зареєстровано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу: « ОСОБА_7 » (а.с.15 т.2).

В матеріалах даної цивільної справи (а.с.1 т.3) містяться, зокрема, квитанція № 66-1 від 26 січня 2015 року про сплату ОСОБА_2 на користь АТ «КБ «Земельний капітал» суми в розмірі 320 000, 00 грн та квитанція №66-1 від 28 січня 2015 року про внесення ОСОБА_2 коштів в сумі 200 000, 00 грн в рахунок внесення коштів відповідно до договору про відступлення права вимоги від 26 січня 2015 року, згідно Кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, договір про відступлення права вимоги (цесії) від 26 січня 2015 року не є договором факторингу, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «КБ «Земельний капітал», третя особа - ОСОБА_3 щодо визнання його недійсним слід відмовити.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «КБ «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , з підстав відсутності її письмової згоди на укладення спірного договору, водночас, відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , застосувавши строк позовної давності.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги АТ «КБ «Земельний капітал», суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір №017-2012 від 06 листопада 2012 року припинив свою дію 15 березня 2014 року, тобто, в останній тридцятий день з дня направлення банком вимоги про дострокове повне виконання зобов`язань за ним.

З огляду на те, що рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року оскаржується в частині задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 26 січня 2015 року та в частині часткового задоволення зустрічної позовної заяви АТ «КБ «Земельний капітал» до ОСОБА_2 й ОСОБА_1 про визнання кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року припиненим з 15 березня 2014 року, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

В своїй апеляційній скарзі АТ «КБ «Земельний капітал» посилається на те, що суд першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права дійшов до хибного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , при цьому, відмовивши ОСОБА_2 , хоча вони є співпозивачами за зустрічною позовною заявою та заявляли одну спільну вимогу.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо, у зв`язку із вчиненням недійсного правочину, другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За приписами ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність із підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Так, глава 47 ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема, положення щодо порядку та підстави заміни сторін у зобов`язанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст. 512 ЦК України, в силу якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки, ст.656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

При вирішенні питання щодо правомірності укладення договору купівлі-продажу без згоди одного із подружжя, слід виходити із правової природи правочину, що укладається одним із подружжя, а саме якщо предметом правочину є відчуження грошових коштів, наприклад: договір дарування, договір пожертви, правило ч. 3 ст. 65 СК України щодо необхідності отримання письмової згоди одного з подружжя, застосовується.

У випадку вчинення інших правочинів (договорів), в яких грошові кошти виступають засособом платежу, письмової згоди законом прямо не вимагається, оскільки грошові кошти, що сплачуються набувачем (покупцем), не є предметом відчуження, адже не с предметом договору, а виступають лише засобом платежу.

Натомість, предметом оспорюваного правочину з придбання майна у вигляді прав вимоги, за яким ОСОБА_2 є стороною, що набуває майнових прав, а не відчужує, а грошові кошти були засобом платежу.

Зазначене узгоджується також і з практикою Верховного Суду (Постанова ВС у справі №463/5955/15-ц від 21 листопада 2018 року).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, відповідно до показань самої ОСОБА_4 , які були надані нею в судовому засіданні та підтверджується технічним записом від 10 березня 2020 року, було зазначено наступне: « З чоловіком ОСОБА_2 в 2015 році в неї були довірливі відносини, вона не контролювала яким чином чоловік витрачає сімейні кошти, при цьому, ОСОБА_4 знала про те, що її чоловік в січні 2015 року взяв із сейфу готівкові кошти у розмірі 520 000,00 грн та не вчинила будь-яких дій, щоб перешкодити йому в цьому.

Крім того, на запитання: чи заперечувала б вона проти договору відступлення якби ОСОБА_1 , ОСОБА_3 сплатили борг за договором відступлення?, - ОСОБА_4 відповіла, що не заперечувала б».

Тобто, своїми свідченнями ОСОБА_4 підтвердила, що по-перше, з січня 2015 року вона знала, що її чоловік збирається витратити сімейні кошти, по-друге вона погодилася з такими діями та жодним чином не перешкоджала ОСОБА_2 розпорядитися коштами на власний розсуд і по-третє вона підтвердила, що якби ОСОБА_1 сплатила за договором відступлення права вимоги заборгованість, то вона не заперечувала б проти даного договору.

Отже, ОСОБА_4 не влаштовують саме наслідки виконання оспорюваного договору.

Так, вищевикладене свідчить про те, що в січні 2015 року ОСОБА_4 погоджувалася з діями свого чоловіка ОСОБА_2 щодо розпорядження сімейними коштами, та не вчиняла жодних дій, які б перешкоджали вчиненню ОСОБА_2 оспорюваного договору, однак, суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув, тому дійшов помилкового висновку про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі з підстав відсутності її письмової згоди на укладення такого договору.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року у справі №191/4188/14-ц про стягнення заборгованості за договором відступлення права вимоги від 26 січня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , встановлено правомірність та дійсність оспорюваного в даній справі договору відступлення права вимоги від 26 січня 2015 року та прийнято рішення щодо його виконання та стягнення коштів за цим договором.

Згідно з частиною 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року у справі №191/4188/14-ц, яке набрало законної сили, встановлено правомірність та дійсність оспорюваного в даній справі договору відступлення права вимоги від 26 січня 2015 року.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо зустрічної позовної заяви АТ «КБ «Земельний капітал» про визнання кредитного договору припиненим, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно пп. 8.1. п. 8 кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року строк дії цього договору: з дня видачі кредиту і до повного погашення кредиту, процентів за користування кредитом та штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном.

Отже, сторони не встановили строк дії кредитного договору у розумінні статті 251 ЦК України.

Вказане узгоджується з висновками, що зроблені п. 34, 35 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, провадження № 14-680цс19.

У суді першої інстанції сторони також визнали та не заперечували вказані обставини, зокрема, щодо порушення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобов`язання, що виникло за кредитним договором №017-2012 від 06 листопада 2012 року та реалізацію банком права вимагати від позичальника та поручителя дострокового виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором у спосіб направлення та вручення вимоги, оскільки, вказане суб`єктивне право передбачене п. 5.13. вказаного Кредитного договору.

Так, згідно положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З урахуванням викладеного, після направлення 14ютого 2014 року ПАТ КБ «Земельний капітал» письмових повідомлень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію 15 березня 2014 року, тобто, в останній тридцятий день з дня направлення вимоги про дострокове повне виконання зобов`язань за кредитним договором, адже такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у тому числі в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадженні № 14-154цс18 та Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, провадженні № 61 - 2404 св 18.

Отже, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим доказам у їх сукупності, в результаті чого дійшов помилкового висновку про задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «КБ «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «КБ «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, при цьому, в частині часткового задоволення зустрічної позовної заяви АТ «КБ «Земельний капітал» до ОСОБА_2 й ОСОБА_1 про визнання кредитного договору №017-2012 від 06 листопада 2012 року припиненим з 15 березня 2014 року рішення суду слід залишити без змін.

Крім того, колегія суддів вважає, що при ухваленні додаткового рішення у справі, суд першої інстанції не порушив норм ні процесуального, ні матеріального права, оскільки, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як при ухваленні рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року судом не було вирішено питання стосовно судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне залишити додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал» задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року в частині задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал», ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова