Справа № 183/929/21
№ 2/183/2115/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2021 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за комунальні послуги з централізованого опалення, -
18 лютого 2021 року Комунальне підприємство «Новомосковськтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за комунальні послуги з централізованого опалення.
Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу було надано строк для усунення недоліків заяви.
10 березня 2021 року КП «Новомосковськтеплоенерго» звернулося до суду з позовною заявою в новій редакції, згідно якої усунуло недоліки первісної заяви.
В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що КП «Новомосковськтеплоенерго» постачає споживачам теплову енергію в опалювальні періоди. Постачання теплової енергії здійснюється також і відповідачу ОСОБА_1 , який є споживачем послуг позивача як особа, яка проживає в житловому будинку, до якого здійснюється постачання теплової енергії позивачем.
Так, відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та отримує від Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» теплову енергію в опалювальні періоди.
Зазначеній квартирі призначений особистий рахунок № НОМЕР_1 , жодної заяви від відповідача з приводу ненадання чи неналежного надання послуг з централізованого опалення не надходило та останній не відмовлявся від централізованого опалення і не вимагав відключення квартири від відповідних теплових мереж.
Внаслідок систематичного невиконання своїх зобов`язань по своєчасній та повній оплаті за спожиту теплову енергію в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2020 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 30 296,85 грн.
КП «Новомосковськтеплоенерго» в повному обсязі виконувало взятий на себе обов`язок по теплопостачанню до житлової квартири відповідача, а абонент в свою чергу порушив свій обов`язок з оплати за спожиту теплову енергію. Отже, відповідач зобов`язаний оплатити спожиті послуги з теплопостачання, а позивач має право вимагати від нього виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.
В зв`язку з наведеним, в позовній заяві Комунальне підприємство «Новомосковськтеплоенерго» просило суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 30 296,85 грн., а також, судові витрати в сумі 2 270,00 грн.
Одночасно з поданням позову, позивачем подане клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження відповідно до ст.274-276 ЦПК України.
Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до статті 279 ЦПК України, 1. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. 2. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. 3. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. 4. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. 5. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 6. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. 7. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. 8. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
В судове засідання представник позивача Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.
Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, приходить до наступного.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості.
Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори.
Судом встановлено, що КП "Новомосковськтеплоенерго" згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, а також Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 3 жовтня 2007 року № 1198 та Закону України "Про теплопостачання" постачає теплову енергію до житлового приміщення, в якому мешкає відповідач ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з даними особового рахунку НОМЕР_1 , станом на 31 грудня 2020 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з оплати вартості спожитої теплової енергії за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2020 року в розмірі 30 296,85 грн., що підтверджується довідкою та особистим рахунком № НОМЕР_1 .
Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові ВС України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
У постанові від 25 листопада 2014 року в справі №916/3566/13 ВС України дійшов висновку, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням.
Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не є наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.ст. 64, 66, 67, 68 Житлового кодексу України, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач комунальних послуг зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо вона фактично користується цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з початку користування цими послугами.
У відповідності до Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню та водовідведенню, споживачі зобов`язані щомісячно вносити платежі за надані послуги з теплопостачання до 20 числа місяця наступного за розрахунковим.
Суд приходить до висновку, що невиконанням встановленого законодавством обов`язку з оплати вартості спожитої теплової енергії відповідач порушив майнові права позивача на отримання оплати вартості наданих послуг, чим наніс позивачу матеріальний збиток, який підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, судом встановлено, що позивач надає послуги з централізованого опалення по АДРЕСА_2 , а відповідач отримує ці послуги, що породжує у цих сторін відповідні права та обов`язки. В свою чергу, обов`язки сторонами повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, іншими актами цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України), а з огляду на вимоги ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
З урахуванням того, що відповідач споживає житлово-комунальні послуги, пов`язані з централізованим опаленням, докази сплати заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем не надані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу за комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2020 року в розмірі 30 296,85 грн.
При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» в повному обсязі.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 2 270,00грн.
Керуючись ст. ст. 11, 257, 509, 526 ЦК України, ст.ст. 64, 66, 67, 68 Житлового кодексу України, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.ст. 4, 6-10, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 274-276, 279, 280-284, 354 ЦПК України,суд, -
Позовні вимоги Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за комунальні послуги з централізованого опалення, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» заборгованість за надані комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.03.2018 року по 31.12.2020 року в розмірі 30 296,85 грн. (тридцять тисяч двісті дев`яносто шість грн. 85 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» судові витрати в сумі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.).
Учасники справи:
-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.

Суддя Д.І. Городецький