ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7240/21 Справа № 215/645/20 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року, яке ухвалено суддею Демиденком Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного тексту ухвали відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, (надалі Управління Фонду) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначила, що перебувала в трудових відносинах з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві, на посаді начальника відділу медичних та соціальних послуг. Згідно наказу № 498к від 29.03.2019 року позивача було звільнено з займаної посади з 29.03.2019 року за п.6 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2019 р., яке залишено без змін рішеннями апеляційної та касаційної інстанцій, ОСОБА_1 було поновлено на роботі, та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2019 року по 16.08.2019 року в сумі 84422, 70 грн.

11.01.2020 року Шевченківським районним ВДВС у м. Києві було відкрите виконавче провадження про примусове поновлення позивача на займаній посаді та стягнення середньої заробітної плати згідно рішень суду першої та апеляційної інстанцій.

17.01.2020 року на особовий рахунок позивача відпоідачем перераховано 67 960, 26 грн. із призначенням платежу «заробітна плата».

22.01.2020 року у службовому приміщенні Шевченківського районного відділу ВДВС у м. Києві в присутності представника відповідача, від державного виконавця позивач дізналась про видання відповідачем наказу № 1675к від 28.12.2019 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу медичних та соціальних послуг.

У зв`язку з викладеним, позивач після неодноразового уточнення позовних вимог, в кінцевій редакції від 27.07.2020 року просила суд стягнути, з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за період з 19.08.2019 року по 27.07.2020 року в сумі 208835, 10 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року в якому виправлено описку ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м.Києві про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м.Києві на користь ОСОБА_1 324251 грн. 41 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 серпня 2019 року по 24 травня 2021 року включно, з розрахунку середньоденного заробітку 888 грн. 66 коп. за 439 днів за відрахуванням отриманої допомоги по безробіттю.

Суми стягнуті без урахування податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м.Києві 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць в сумі 15551 грн. 50 коп.

02 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Не погоджуючись із ухвалою суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі (48 369,00 грн.).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначила, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі (48 369 грн.)

Витрачені позивачем, кошти на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та підлягають стягненню на користь позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , та її представника ОСОБА_2 , які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступних висновків.

Звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення позивач ОСОБА_1 посилалась на те,що судом першої інстанції задоволено позовні вимоги в повному обсязі, проте не вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених та документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Аналіз положення ст.. 270 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що додаткове рішення може бути ухвалене судом лише після ухвалення рішення.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, що судом першої інстанції при розгляді справи по суті було відмовлено в стягненні витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Пороте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Як вбачається з матеріалів справи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу вирішувалось судом апеляційної інстанції при розгляді цивільної справи за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м.Києві на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що закриття апеляційного провадження відповідно до положень ст.255 ч.1 п.2 ЦПК України.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року скасувати.

Апеляційне провадження у справі - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: