20.12.2021 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/950/21
Провадження № 2/533/244/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(за правилами позовного провадження)

17 грудня 2021 року Козельщинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді - Оксенюк М. М.,

за участю: секретаря судового засідання - Шуліки Л. Г.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В

27.10.2021 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_3 із позовом до відповідача ОСОБА_4 про встановлення порядку користування між співвласниками житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- виділити в користування ОСОБА_3 , як співвласнику Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , житлову кімнату «1-4» площею 9,2 кв.м. (на плані заштриховано синім кольором);

виділити в користування ОСОБА_4 , як співвласнику Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , житлову кімнату «6» площею 14,0 кв. метра, житлову кімнату «1-3» площею 17,3 кв.м. (на плані заштриховано зеленим кольором);

залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - коридор «1-1», коридор «1-2», кухню «1-5» та вбиральню «1-6» загальною площею 24,8 кв.м. (5.8+4.0+11,9+3,1) (на плані зафарбовано червоним кольором).

На обґрунтування позову представником зазначено, що відповідно до рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 20.10.2016 року позивач ОСОБА_3 є власником Ѕ частини вищезазначеної квартири, а інший співвласником, якій належить 1/2 частина зазначеної квартири є відповідач ОСОБА_4 .

Далі в позові зазначено, що між позивачем та відповідачем постало питання про розподіл особових рахунків по оплаті комунальних послуг як між співвласниками квартири.

На час звернення до суду із позовом, питання між позивачем та відповідачем щодо визначення в добровільному порядку варіанту користування спірною квартирою не вирішено, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися в суд з позовом про встановлення порядку користування приміщеннями спірної квартири.

Окрім цього, представник прохав стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати, які пов`язані з розглядом справи..

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 04.11.2021 року провадження по даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.12.2021 року о 10 год 00 хв.

24.11.2021 року представник відповідача направив відзив, згідно якого вбачається, що відповідач позов позивача не визнала з наступних підстав. Відповідач та позивач перебуваючи в шлюбі придбали вищезазначену квартиру. 09.06.2009 року рішенням Козельщинського районного суду задоволено позов позивача та за останнім визнано право власності на самочинне будівництво частини квартири та зобов`язано вести самочинно збудованих кімнат в експлуатацію. Позивач в установленому порядку не надав належних та підтверджуючих документів про ведення в експлуатацію самочинно перебудованої житлової кімнати площею 20,8 кв.м та самочинно перебудованої кухні квартири в житлову кімнату площею 11,9 м.кв. Позивач в квартирі не проживає та не приймає участь в її утриманні. Разом з відповідачем проживають неповнолітні діти, а тому позивач позбавляє їх володіти та розпоряджатися майном.

Окрім цього, при вирішенні питання про розподіл майна та встановлення порядку користування необхідно врахувати те, що позивач ухиляється від батьківських обов`язків,а також щодо утримання вищезазначеної квартири.

Також, висновок експерта, яким визначено порядок користуванням вищезазначеною квартирою та наданий позивачем на обґрунтування позову є недопустимим доказом, так як відсутні підвереджуючи документи на проведення експертом відповідної експертизи.

Крім цього, позивачем не надано до суду підтверджуючих доказів з приводу неможливості користування квартирою.

Ухвалою суду від 02.12.2021 року представнику відповідача відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, оскільки відсутній спільний предмет з первісним позовом.

Відповідно до ухвали суду від 02.12.2021 року справа за результатами підготовчого судового засідання призначена до судового розгляду по суті на 17.12.2021 року о 08 год 30 хв у відкритому судовому засіданні.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направили, що також в судовому засіданні підтвердили їхні представники.

Отже, судом не встановлено підстав для відкладення розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та прохав задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві та прохав у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, встановив наступне.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 17.06.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем припинено шляхом його розірвання.

Відповідно до рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 20.10.2016 року вбачається, що визнано за кожним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта № 49-21 за результатами будівельно-технічного дослідження квартири АДРЕСА_3 вбачається, що з врахуванням частки кожного співвласника у розмірі Ѕ частини можливий лише варіант встановлення порядку користування приміщенням квартири наступний, а саме першому співвласнику виділити в користування житлову кімнату «1-4» площею 9.2 кв.м. (на плані заштриховано синім кольором),а другому житлову кімнату «1-3» площею 17,3 кв.м. (на плані заштриховано зеленим кольором). Залишити у спільному користуванні співвласників: коридор «1-1» площею 5,8 кв.м., коридор «1-2» площею 4,0 кв.м., кухню «1-5» площею 11,9 кв.м. та вбиральню «1-6» площею 3,1 кв.м. (на плані зафарбовано червоним кольором).

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР вбачається, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ч. 1 та 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Зі змісту наведеної норми закону можна зробити висновок, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Вказана норма матеріального права свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частку майна в натурі спричинить припинення спільної власності.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна, що є підставою для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, які відповідають часткам у праві спільної часткової власності. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі.

При встановленні порядку користування майном кожному зі співвласників передається в користування конкретна його частина з урахуванням його частки в праві спільної власності. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 761/36267/16-ц, провадження № 61-8050св19.

Суд, не приймає до уваги доводи представника відповідача, що позивач та суд позбавляє володіння дітей квартирою, оскільки судом встановлено, що повнолітня дитина ОСОБА_5 , 2001 року народження та неповнолітня дитина ОСОБА_6 , 2009 року народження мають право лише на користування тією часткою, яка належать відповідачу на праві власності, так як вони проживають разом з відповідачем. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 20.10.2016 року частка за дітьми не визначалася. Судом не вирішувався спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 з позивачем або з відповідачем.

Також, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач не надав до суду підтверджуючих доказів з приводу неможливості користування квартирою, оскільки судом встановлено, що відповідач фактично заперечує вимогу позивача про визначення порядку користування квартирою, а отже існує спір про право.

Окрім цього, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач в установленому порядку не надав належних та підтверджуючих документів на ведення в експлуатацію самочинно перебудованої житлової кімнати та самочинно перебудованої кухні квартири в житлову кімнату та вважає ці доводи безпідставними, оскільки реєстрація права власності на вищезазначену квартиру разом з самочинно прибудовами відбулася 02.08.2011 року державним реєстратором з врахуванням рішення Козельщинського районного суду від 09.06.2009 року та ухвал суду від 24.03.2011 та 14.06.2011 року (а.с.31,33,34, 115).

Також, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що висновок експерта, яким визначено порядок користуванням вищезазначеною квартирою та наданий позивачем на обґрунтування позову є недопустимим доказом, так як відсутні підвереджуючи документи на проведення експертом Маківським М. В. відповідної експертизи, виходячи з наступного.

Згідно публічно доступної інформації, яка розміщена на сайті Міністерства юстиції України, зокрема інформації в реєстрі атестованих судових експертів вбачається, що судовий експерт п/п 6593 Маківський М. В. має право проводи будівельно-технічну експертизу (https://rase.minjust.gov.ua/page/440).

Також, суд звертає увагу на вимогу позивача в частині виділення в користування ОСОБА_4 , як співвласнику Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 зокрема щодо неіснуючої житлової кімнати «6» площею 14,0 кв.м. та вважає, що вона не підлягає до задоволенню.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов позивача підлягає до часткового задоволенню, а саме щодо виділення в користування:

- позивачу ОСОБА_3 , як співвласнику Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 житлову кімнати «1-4» площею 9.2 кв.м. (на плані заштриховано синім кольором);

- відповідачу ОСОБА_5 , як співвласнику Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 житлову кімнату «1-3» площею 17,3 кв.м. (на плані заштриховано зеленим кольором);

Окрім цього, у спільному користуванні співвласників підлягає залишенню коридор «1-1» площею 5,8 кв.м., коридор «1-2» площею 4,0 кв.м., кухня «1-5» площею 11,9 кв.м. та вбиральня «1-6» площею 3,1 кв.м., а всього загальною площею 24,8 кв.м. (на плані зафарбовано червоним кольором).

Також, суд звертає увагу на те, що відступлення від рівності часток при визначенні порядку користування житловим приміщення відбулося з урахуванням того, що з відповідачем проживають повнолітня та неповнолітня дитина та вважає, що саме такий порядок користування буде відповідати інтересам сторін.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне.

У відповідності до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

До суду на підтвердження витрат позивача було надано:

- квитанцію про сплату судового збору в сумі 908,00 грн (а.с. 1).

- договір про надання правової допомоги, акт наданих послуг до договору, розрахунок суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги та квитанцію про сплату грошових коштів у сумі 7 000,00 грн(а.с. 41-43).

- квитанцію про сплату вартості експертизи в сумі 2 500,00 грн (а.с. 38).

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, судові витрати в загальній сумі 8 910,86 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином:

- виділити в користування ОСОБА_3 , як співвласнику Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , житлову кімнату «1-4» площею 9.2 кв.м. (на плані заштриховано синім кольором);

- виділити в користування ОСОБА_4 , як співвласнику Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , житлову кімнату «1-3» площею 17,3 кв.м. (на плані заштриховано зеленим кольором);

- залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - коридор «1-1» площею 5,8 кв.м., коридор «1-2» площею 4,0 кв.м., кухню «1-5» площею 11,9 кв.м. та вбиральню «1-6» площею 3,1 кв.м.,а всього загальною площею 24,8 кв.м. (на плані зафарбовано червоним кольором).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (номер картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( номер картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 8 910,86 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити сторонам, що повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів з часу оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Повний текст рішення виготовлений 20.12.2021 року.

Суддя М. М.Оксенюк