Справа № 496/4167/15-ц
Провадження № 2/496/229/21
05 лютого 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Галич О.П.,
секретаря Бояренко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу
вимоги позивача: про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту, зобов`язання повернути земельну ділянку,
учасники справи повідомлені належним чином про час, дату та місце слухання справи, в судове засідання не з`явились.
І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031729 від 1983 року Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси, виконавчим комітетом Біляївської районної ради народних депутатів Одеської області була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка, загальною площею 34,7 га., що розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, до складу якої входять земельні ділянки, які наразі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані земельні ділянки належать до земель військового містечка Нерубайське-13, яке перебуває на обліку у КЕВ м. Одеси. Згідно даних звірки відомостей щодо використання земель, які знаходяться у користуванні структурних підрозділів Збройних Сил України станом на 01 вересня 2012 року та облікових даних форми 6-зем, управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області підтвердило, що у користуванні Міністерства оборони України на території Біляївського району Одеської області перебуває земельна ділянка військового містечка Нерубайське-13 площею 34,7 га. Однак, рішенням Нерубайської сільської ради від 20 грудня 2010 року № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення селянського господарства» було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), ведення садівництва, дачного будівництва, індивідуального гаражного будівництва, ведення ОСГ на території Нерубайської сільської ради, зокрема за адресою: АДРЕСА_2 , та передано у власність громадянам земельні ділянки й видано державні акти на право власності на землю. У додатку до вказаного рішення міститься перелік громадян, яким Нерубайська сільська рада передала у приватну власність земельні ділянки у межах с. Нерубайське, зокрема земельну ділянку площею 0,071 га. за адресою: АДРЕСА_2 , у власність ОСОБА_1 та видано державний акт серії ЯЛ № 487427 на право власності на земельну ділянку. Таким чином, вказаним рішенням спірна земельна ділянка відведена з державної власності та передана у приватну власність, змінено її цільове призначення із земель оборони на землі житлової та громадської забудови. Вищевказані рішення і державний акт порушують права держави як власника вказаних земель в особі Міністерства оборони України та належного землекористувача, а тому є незаконними та такими, що підлягають скасуванню. У зв`язку з викладеним представник позивача звернувся з даним позовом до суду.
3. Відповідачі до суду відзив на позов не надали.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
4. Представник позивача військовий прокурор Одеського гарнізону Богатир В.К. у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без його участі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 135)
5. Представник позивача Міністерства Оборони України Дубчак Д.В. в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути без його участі. (а.с. 138)
6. Представник позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Федорченко Л.В. в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути без її участі. (а.с. 140)
7. Представник відповідача - Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Бабій Л.А. в судове засідання не з`явилась, але на адресу суду 16 грудня 2019 року надіслала заяву в якій просила розглянути справу за відсутності представника. Крім того, в матеріалах справи міститься поштове повідомлення з відміткою про отримання судової повістки на судове засідання, що призначено на 05 лютого 2021 року. (а.с. 88, 132)
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
9. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 серпня 2015 року справа була передана судді Галич О.П.
10. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 01 вересня 2015 року було відкрито
провадження по справі та призначено судове засідання.
11. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року клопотання прокурора про зупинення провадження у справі задоволено. Вказану справу було зупинено до прийняття рішення Господарським судом Одеської області по справі № 916/5175/14.
12. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2019 року провадження по справі відновлено.
13. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19 грудня 2019 року було прийнято заяву прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону М. Брильова про зміну предмету позову по цивільній справі № 496/4167/15-ц та клопотання про залучення співвідповідача задоволено. Відповідно до вказаної ухвали суду було замінено учасника справи - Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області з третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Крім того, по справі здійснено перехід в порядку загального позовного провадження за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 15 грудня 2017 року № 2147-VIII, починаючи зі стадії підготовчого провадження. Підготовче судове засіданні призначено на 29 квітня 2020 року.
14. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22 вересня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено до розгляду справу на 21 січня 2021 року.
15. Відповідачі в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подали до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
16. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України), в судове засідання не з`явились без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.
17. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
18. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031729 від 1983 року виконавчим комітетом Біляївської районної ради народних депутатів Одеської області Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району надано у постійне та безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 98,8 га в межах згідно з планом землекористування для будівництва об`єктів, до складу якої, в тому числі увійшла земельна ділянка площею 34,7 га Нерубайське (Н-13). На теперішній час вказані землі обліковуються за Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси як землі оборони (військове містечко № 13). (а.с. 15-16)
19. 20 грудня 2010 року Нерубайською сільською радо було прийнято рішення № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення селянського господарства», згідно якого було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), ведення садівництва, дачного будівництва, індивідуального гаражного будівництва, ведення ОСГ на території Нерубайської сільської ради згідно додатку до рішення, та передано їх у власність громадян згідно додатку до рішення. До переліку осіб, які отримали у власність земельні ділянки на підставі даного рішення, увійшов зокрема відповідач ОСОБА_2 , земельна ділянка площею 0,071 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 10)
20. 14 березня 2011 року, на виконання вищевказаного рішення ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 487427 площею 0,071 га., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 8)
21. Вказана земельна ділянка, що передана у власність ОСОБА_1 , входить до складу земельної ділянки загальною площею 34,7 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується листами Управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області від 29 січня 2015 року № 10-1502-0.3-351/2-15 та від 02 вересня 2013 року № 6-6-10/6808. (а.с. 9, 11)
V. Оцінка Суду.
22. Згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").
23. Відповідно до статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України", Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. №406/2011, Міністерство оборони України, зокрема, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на відчуження майнових об`єктів, що відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони України, а також на передачу в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, що належать до сфери управління Міноборони України, його структурних підрозділів; здійснює у межах повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Міноборони України; здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил.
24. Статтею 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" передбачено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
25. За приписами статті 4 вищенаведеного Закону військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.
26. Відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
27. У відповідності до ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.
28. Згідно зі ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.
29. Положеннями ст. 84 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать зокрема землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.
30. Згідно ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» N 1457-IV від 05 лютого 2004 року (який був чинним на момент прийняття оспорюваного рішення) землі оборони є землями державної власності та не можуть передаватися до земель комунальної власності.
31. Відповідно до абзацу третього частини 5 статті 20 ЗК України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».
32. Статтею 326 ЦК України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
33. Частина 5 статті 116 Конституції України наділяє Кабінет Міністрів України повноваженням здійснювати управління державної власності відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
34. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а статтею 321 цього Кодексу передбачено принцип непорушності права власності.
35. Згідно зі ст. 13 Земельного кодексу України, повноваження щодо розпорядження землями державної власності відноситься виключно до повноважень Кабінету Міністрів України. У даному випадку, власниками земельних ділянок, закріплених за суб`єктами, що перебувають у сфері управління Міністерства оборони України є Держава в особі Кабінету Міністрів України, оскільки за приписами ст. 113 Конституції України саме Кабінет Міністрів України є вищим органом в системі органів виконавчої влади, якому надані повноваження з управління об`єктами державної власності.
36. Аналогічної правової позиції щодо необхідності надання Кабінетом Міністрів України згоди на вилучення земель оборони дотримується і Вищий господарський суд України у справі № 916/3719/15 (постанова від 23.06.2016 року залишена без змін Верховним Судом України). Таким чином, землі оборони знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони, тоді як власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який ними розпоряджається.
37. При цьому, наявність згоди Міністра оборони України на припинення права постійного користування земельною ділянкою без рішення власника - Кабінету Міністрів України, не є підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою.
38. Згідно зі ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
39. При цьому, перелік підстав для припинення права постійного користування, визначений ст. 141 Земельного кодексу України, є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню (таку правову позицію висловлено у п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6).
40. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту припинення права користування Міністерством оборони України земельною ділянкою загальною площею 34,7 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , на якій розташоване військове містечко № НОМЕР_2 .
41. Однак, 20 грудня 2010 року Нерубайською сільською радо було прийнято рішення № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення селянського господарства», згідно якого було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), ведення садівництва, дачного будівництва, індивідуального гаражного будівництва, ведення ОСГ на території Нерубайської сільської ради згідно додатку до рішення, та передано їх у власність громадян згідно додатку до рішення. До переліку осіб, які отримали у власність земельні ділянки на підставі даного рішення, увійшов зокрема відповідач ОСОБА_1 , земельна ділянка площею 0,071 га., розташована за адресою:
АДРЕСА_2 . Статтею 92 Земельного кодексу України передбачено право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.
43. Звідси - державний акт, як правовстановлюючий документ підтверджував належність Чабанській квартирно-експлуатаційній частині, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, права постійного користування, зокрема земельною ділянкою площею 34,7 га. за адресою: АДРЕСА_3 , на якій було розташоване військове містечко № НОМЕР_2 .
44. З огляду на викладене, Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області протиправно розпорядилася вищезазначеною земельною ділянкою, оскільки вона входить до земельної ділянки розміром 34,7 га, яка знаходиться у постійному користуванні Міністерства оборони України та належить до державної власності за категорією земель оборони, а Міністерством оборони України як органом, який здійснює управління військовим майном відповідно до закону, не надавалась згода на припинення права користування цією земельною ділянкою. Отже, в результаті прийняття оспорюваного рішення Нерубайською сільською радою було порушено права держави на земельні ділянки за категорією земель оборони.
45. За таких обставин, у Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області були відсутні передбачені законом підстави для прийняття оспорюваного рішення, наслідком якого є надання ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0,071 га. за рахунок ділянки військового містечка Нерубайське-13, розташованого в с. Нерубайське, оскільки Міністерством оборони України не надавалась згода на припинення права користування цією земельною ділянкою та відсутні інші визначені законом підстави для припинення права землекористування чинного землекористувача (держави в особі Міністерства оборони України).
46. Ст. 152 ЗК України передбачає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання незаконними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
47. Згідно з п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
48. Землі оборони військового містечка Нерубайське-13 знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, а власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, яка ними розпоряджається. Будь-яких рішень Кабінетом Міністрів України щодо припинення права постійного користування Міністерством оборони України спірною земельною ділянкою не приймалось.
49. Судом встановлено, що рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20 грудня 2010 року № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства», всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. ч. 1, 5 ст. 116, ст.ст. 120, 141, ч. 3 ст. 142 ЗК України, ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», порушено порядок вилучення та передачі земель оборони іншому землекористувачу.
50. Відповідно до ст. 21 ЦК України прямо передбачено визнання судом незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
51. При розгляді справи № 3-18гс12 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що орган місцевого самоврядування не мав повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності, а тому не міг вилучати її з користування державного підприємства та приймати рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та надання цієї ділянки на умовах договору оренди (який у подальшому був укладений на підставі оскаржуваного рішення і на підставі якого виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів) приватному підприємству. За таких обставин Верховний Суд України погодився із судовими рішеннями нижчих інстанцій про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.
52. За результатами розгляду справи № 6-46цс14 Верховним Судом України встановлено, що у спорах, пов`язаних з визнанням права власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.
53. Верховний Суд України у своїх рішеннях (від 16.12.201-5 -у справі №6-2510цс15, від 23.12.2014 у справах № 3-194гс14, № 6-206цс14, № 6-212цс14, від 04.02.2015 у справі № 6-222цс14) дійшов висновку про можливість визнання незаконними в судовому порядку (господарського та цивільного судочинства) індивідуальних актів органів місцевого самоврядування та органів місцевої державної влади про надання у власність або оренду земельних ділянок.
54. Положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, визначено, що кожна особа має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
55. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в результаті прийняття Нерубайською сільською радою рішення, відповідачем було порушено право користування державою земельними ділянками, які належить до земель оборони, тому наявні правові підстави для визнання незаконним та скасування рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20 грудня 2010 року № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення селянського господарства» в частині, що стосується затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, передачі у власність земельної ділянки, видачі державного акту на право власності на землю та внесення змін до земельно-кадастрової документації щодо земельної ділянки площею 0,071 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину ОСОБА_1 .
56. Відтак, оскільки передання Нерубайською сільською радою спірної земельної ділянки відбулось з порушенням норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч.ч.1, 5 ст. 116, ст. ст. 120, 141, ч. 3 ст. 142 ЗК України, ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», вказана земельна ділянка площею 0,071 га., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно надана у власність громадянину ОСОБА_1 у зв`язку з чим державний акт серії ЯЛ № 487428, підлягає визнанню недійсним, таким чином позов в цій частині також підлягає задоволенню.
57. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна.
58. Статтею 319 цього Кодексу визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а ст. 321 Цивільного кодексу України визначено непорушність права власності.
59. Згідно зі ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
60. Стаття 393 Цивільного кодексу України передбачає, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом недійсним та скасовується.
61. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
62. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.
63. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
64. На підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20 грудня 2010 року № 27-VI вищевказана земельна ділянка, передана у власність громадянину ОСОБА_1 безоплатно.
65. Відтак, у даному випадку необхідно керуватись ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках, в зв`язку з чим позов в цій частині також підлягає задоволенню.
66. При цьому, надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у державній власності, без урахування обмежень, зазначених у Земельному кодексі України, Законі України «Про використання земель оборони», Законі України «Про збройні сили України» суперечить нормам чинного законодавства.
67. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.
68. Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.
69. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
70. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
71. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.
72. У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
73. Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
74. За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.
75. З огляду на наведене, положення частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 ЗК України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.
76. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності.
77. Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
78. Витребування спірної земельної ділянки із володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом місцевого самоврядування низки вимог Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.
V. Розподіл судових витрат між сторонами.
81. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідачів підлягають стягненню у рівних частках на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривень з кожного.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 95, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 328, 373, 388, 393 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 13, 19, 20, 77, 84, 116, 141 ЗК України, Законами України «Про збройні сили України», «Про використання земель оборони», «Про розмежування земель державної та комунальної власності», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про прокуратуру», суд
1. Позовну заяву військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави, в особі Міністерства Оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до ОСОБА_1 , Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту, зобов`язання повернути земельну ділянку- задовольнити.
2. Визнати незаконним та скасувати рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 року № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення селянського господарства» в частині, що стосується затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, передачі у власність земельної ділянки, видачі державного акту на право власності на землю та внесення змін до земельно-кадастрової документації щодо земельної ділянки площею 0,071 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянці ОСОБА_1 .
6. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
7. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.
8. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
9. Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
10. Повний текст рішення складено 15 лютого 2021 року.
Суддя О.П. Галич