Єдиний унікальний номер судової справи: 480/1230/19
Провадження №22-ц/812/478/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

22 лютого 2021 року м. Миколаїв Справа № 480/1230/19

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Терентьєва Г.В. в приміщенні суду о 12 год. 00 хв., дата складення повного тексту на зазначена, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або АТ КБ «Приватбанк») пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 17 543, 53 грн. заборгованості за кредитом та судових витрат.

Позивач зазначав, що 27 квітня 2013 року уклав з відповідачкою генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої надав позичальнику 10 539 грн. 50 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 18% річних.

Станом на 17 червня 2019 року згідно розрахунку за виданим кредитом відповідач має 17 543 грн. 53 коп. заборгованості, яка складається із основної заборгованості (тіло кредиту) 4 398 грн. 51 коп., проценти за користування кредитом 3 589 грн. 36 коп., пеня та комісія 7 672 грн. 94 коп., а також штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди 1 882,72 грн.

Посилаючись на неналежне виконанням умов договору, позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідачки.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2020 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 4 398 грн. 51 коп. заборгованості за кредитним договором в розмірі, яка станом на 17 червня 2019 року складається з заборгованості за тілом кредиту та 481 грн. 59 коп. судового збору.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що перебіг позовної давності відповідачем було перервано та до стягнення підлягає лише сума непогашеного тілу кредиту, оскільки Банком не доведено, що при укладанні договору дотримано вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення позичальника (споживача) про умови кредитування та узгодження з ним тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відхилених вимог про стягнення процентів та неустойки, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір не містить умов щодо цього, а тому відсутні підстави для задоволення цих вимог.

Проте у повній мірі погодитись з такими висновками суду неможна.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої банк надав позичальнику 10 539 грн. 50 коп. у вигляді кредитної лінії на платіжну картку під 18% річних зі строком дії договору до 30 квітня 2016 року.

Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» за період з 17 травня 2013 року по 17 червня 2019 року відповідачка має 17 543 грн. 53 коп. заборгованості, яка складається із основної заборгованості (тіло кредиту) 4 398 грн. 51 коп., проценти за користування кредитом 3 589 грн. 36 коп., пеня та комісія 7 672 грн. 94 коп., а також штраф - 1 882,72 грн.

Встановивши факт неналежного виконання відповідачкою зобов`язань по поверненню тіла кредиту, суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав для ухвалення рішення на користь позивача.

Стягуючи таку заборгованість, суд правомірно обумовив це закінчення закінченням строку кредитування.

Цей факт має юридичне значення для вирішення вимог про стягнення процентів та неустойки, нарахування яких після закінчення строку кредитування припиняється.

Враховуючи те, що зобов`язання по поверненню основного боргу відповідачка не виконала, а розмір заборгованості підтверджується даними особового рахунку, що не заперечувала відповідач, то ці вимоги є обґрунтованими у повному обсязі.

За пунктом 2.1. генеральної угоди позичальник взяв на себе обов`язок погашати кредитну заборгованість з 01 по 25 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 382 грн. 37 коп., яка включає в себе основну заборгованість, а також проценти за користування кредитом.

Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитом є помилковим.

Однак такі вимоги є обґрунтованими частково, тому що розмір процентів банк продовжував нараховувати після закінчення строку договору, а це суперечить статтям 1048, 1054 ЦК, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Саме таким чином витлумачив названі норми матеріального права Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Отже, з відповідачки підлягає стягненню 1 141 грн. 59 коп. заборгованості по процентам станом на 30 квітня 2016 року.

В той же час слід погодитись з рішенням суду в частині відхилення вимог про стягнення пені, так як такий вид забезпечення зобов`язань сторони хоча й передбачили в генеральній угоді однак не визначили розмір неустойки.

Між тим, за правилами статті 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання повинен вчинятись у письмовій формі.

Правовим наслідком недотримання вимог закону щодо форми правочину є його нікчемність.

Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як підставу для нарахування пені, відповідачкою не підписувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами.

Разом з тим, пунктом 2.2. генеральної угоди сторони передбачили сплату позичальником штрафу в розмірі 1 882 грн. 72 коп. за порушення строків погашення заборгованості зазначеної в цій генеральній угоді починаючи з 32 дня порушення.

З огляду на вищенаведені мотиви та на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду в частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафу підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення.

Часткове задоволення апеляційної скарги є підставою відповідно до положень статті 141 ЦПК України для пропорційного відшкодування позивачу судових витрат в розмірі 2 031 грн. 94 коп. в обох судових інстанціях (42,31% задоволених вимог).

Керуючись ст.ст.367, 374 ,375, 376, 382 ЦПК, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафу скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1142 (одна тисяча сто сорок дві) грн. 59 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом та 1 882 (одна тисяча вісімсот вісімдесят дві) грн. 72 коп. - штрафу за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 27 квітня 2013 року.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2031 грн. 94 коп. в обох судових інстанціях.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.