Провадження № 22-ц/802/274/21 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В.А.,

суддів Осіпука В.В., Шевчук Л.Я.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Стасюка Володимира Яковича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області 09.08.2010 року. Подружнє життя не склалось, тому нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що самостійно утримувати та повністю забезпечувати потреби дитини не має можливості. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча є здоровим, працездатним, на утриманні інших неповнолітніх дітей не має, працевлаштований в Республіці Польща відповідно до трудового договору, строком від 01.06.2020 року до 31.05.2021 року, отримує винагороду в розмірі 3500 PLN (станом на 29.10.2020 року 25226,25 грн). Посилаючись на зазначене, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягувати з ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача в її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500, 00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі розмірі 2 000,00 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в дохід держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 833 (вісімсот тридцять три) грн. 33 коп. витрат на правничу допомогу адвоката.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Стасюк В.Я., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду необхідно залишити без змін.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання дитини не досягнуто.

Відповідач ОСОБА_2 не надає позивачу коштів на утримання дитини. При цьому матеріальне становище платника аліментів та його реальна спроможність сплачувати аліменти, вік, дозволяють сплачувати аліменти, відповідач офіційно працевлаштований та основний час перебуває в Республіці Польща, за станом здоров`я є працездатним і спроможним сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000,00 гривень, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зокрема.

Відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що дитина частково перебуває і на його утриманні та періодично проживає з ним. Покликання на реєстрацію сина у батьків відповідача не заслуговує на увагу, оскільки не спростовує проживання дитини з її матір`ю.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першоютретьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд першої інстанції, обґрунтовано констатував наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року 1779 гривень, з 1 липня 1859 гривень .

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.181, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у розмірі 2000 гривень на дитину відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину.

Захищаючи першочергово інтереси неповнолітньої дитини, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача частково та стягнув аліменти в розмірі 2000 гривень на дитину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Покликання в апеляційній скарзі на безпідставне не залучення судом першої інстанції в якості третьої особи органу опіки та піклування не заслуговує на увагу, оскільки законом не передбачено залучення до справи даного органу у справах про стягнення аліментів.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Стасюка Володимира Яковича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2020 року, в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: