Справа №150/314/21
Провадження № 2/150/101/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі головуючої судді Кушнір Б.Б., за участю секретаря судового засідання Короленко Ю.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Гримайло К.Л., представника відповідача - адвоката Королюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чернівецького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним виданого на ім`я ОСОБА_3 державного акту про право власності на земельну ділянку, серії ЯД 3369966 від 17.12.2007 року, кадастровий номер земельної ділянки :09:004:0156 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнання недійсним виданого на ім`я ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1446, від 21.11.2019, виданого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Анцут Л.М., кадастровий номер земельної ділянки :09:004:0156 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_4 . Разом з ним на день смерті проживала та була зареєстрована - дружина ОСОБА_5 , яка від спадщини відмовилась на користь доньки спадкодавця ОСОБА_1 , написавши відповідну заяву до Могилів-Подільської державної нотаріальної контори. Після смерті ОСОБА_4 , спадщину прийняла ОСОБА_1 шляхом подачі заяви в шестимісячний строк про прийняття спадщини до нотаріальної контори та після спливу шести місяців оформила спадкове майно у вигляді автомобіля. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , останнім місцем проживання якої було м. Могилів-Подільський Вінницької області. Разом з покійною на день смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований. Спадщину після її смерті прийняли: донька - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_2 , шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк. Під час оформлення спадщини виявилось, що ОСОБА_5 набула у власність на підставі рішення Чернівецького районного суду Вінницької області право на земельну частку пай №656 площею 1,7518га в СТОВ «ПРОМІНЬ» с. Лозове Чернівецького району Вінницької області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і в подальшому отримала на підставі даного рішення Державний акт про право власності на земельну ділянку, серії ЯД №369966, виданий 17.12.2007 року, кадастровий номер :09:004:0156 з цільовим призначенням для введення товарного сільськогосподарського виробництва. ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_5 - оформив право власності на ѕ частини спірної земельної ділянки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом №1446 від 21.11.2019. Позивач вважає, що Державний акт про право власності на земельну ділянку, серії ЯД №369966, виданий 17.12.2007 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1446 від 21.11.2019 року, підлягають визнанню недійсними, оскільки право на спірну земельну ділянку вона набула в процесі спадкування після смерті її батька. Дані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 24.06.2021 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи у зв`язку з необхідністю виконання завдань підготовчого провадження.

Ухвалами суду від 13.07.2021, 19.08.2021 та 13.09.2021 задоволено клопотання представника позивача та витребувано: від Чернівецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) (рішення суду від 29.06.2005 року); від Державного нотаріального архіву Вінницької області належним чином посвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ; від приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Анцут Л.М. належним чином посвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Станом на 20.10.2021 витребувані докази додано в матеріали справи.

Підготовчі судові засіданні неодноразово відкладались на підставі поданих представником позивача та представником відповідача клопотань про відкладення підготовчого судового засідання, зокрема, у зв`язку із необхідністю витребування доказів, хворобою учасників провадження.

Ухвалою суду від 20.10.2021 закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розгляд справи двічі відкладався на підставі поданих представником позивача та представником відповідача клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному та зайнятістю в іншому судовому процесі відповідно.

В судовому засіданні 17.12.2021 року позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гримайло К.Л. підтримали позов, просили його задоволити, зазначаючи на неправомірності отримання ОСОБА_5 Державного акту про право власності на землю, а відтак, вподальшому свідоцтва на право васності на спірну земельну ділянку відповідачем.

Представник відповідача Королюк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, в задоволені позову просила відмовити, з підстав, що державний акт видано на підставі рішення Чернівецького районного суду Вінницької області, в матеріалах даної справи є заява про ознайомлення представника позивача з матеріалами справи, однак, позивач у встановленому законом порядку не оскаржила рішення суду, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Також зазначила, що позивачка ще у 2004 році (дата смерті батька) та у 2013 році (дата звернення із заявою до нотаріуса) знала про неможливість оформлення земельної ділянки в нотаріальному порядку у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа у спадкодавця і необхідність звернення до суду з відповідним позовом, однак, не виконала своїх обов`язків по оформленні спадщини у встановленому законом порядку. Також вказуючи, що позивачу стало відомо про порушене право після смерті її матері при оформленні спадщини, відтак, з вказаного моменту їй було відомо про порушене право, заявила про застосування наслідків пропуску позовної давності до позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_4 (далі- ОСОБА_4 ), що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7,60.). На день смерті ОСОБА_4 з ним проживала його дружина - ОСОБА_5 (далі- ОСОБА_5 ).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №59/2004, заведеної Могилів-Подільською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (а.с.55-74), після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла ОСОБА_1 шляхом подачі в шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини від 17.03.2004 року. Згідно поданої заяви вбачається, що до спадкової маси входила земельна ділянка, розташована на території Лозівської сільської ради та автомобіль марки Москвич (а.с.58).

Факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_7 , свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_10 і ОСОБА_9 (а.с.9, 10,61-62).

Після спливу шести місяців ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки М-21401 (а.с.65).

Як пояснила позивачка в судовому засіданні, права власності на земельну ділянку в с.Лозове Чернівецького району Вінницької області, яка належала батьку на момент смерті, вона не могла оформити у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документа на таку земельну ділянку, тому 20.02.2013 вона звернулась до нотаріуса за місцем відкриття спадкової справи із заявою про надання інформації щодо звернення до нотаріальної контори інших спадкоємців, зокрема, дружини спадкодавця та чи не долучено до матеріалів справи Державного акта на зазначену земельну ділянку (а.с.68).

На вказану заяву нотаріусом 20.02.2013 року надано позивачу інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, відповідно до видано лише свідоцтво про право на спадщину від 02.09.2004 року, тобто на автомобіль (а.с.72-74).

Також матеріали даної спадкової справи містять заяву ОСОБА_5 (дружини спадкодавця), поданої до Могилів-Подільської державної нотаріальної контори від 17.03.2004 року, якою ОСОБА_5 від спадщини відмовилась на користь доньки спадкодавця - ОСОБА_1 (а.с.59).

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи №2-267/2005р., витребуваної ухвалами суду від 13.07.2021, 19.08.2021, ОСОБА_5 звернулась до Чернівецького районного суду Вінницької області з позовом до Лозівської територіальної громади про визнання права власності на земельну частку/пай/ № НОМЕР_1 , площею 1,7518га в СТОВ «Промінь», що належала до спадкового майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою позовних вимог визначено відсутність державного акта на землю.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 29.06.2005 року позов задоволено повністю, визнано за ОСОБА_5 права власності на земельну частку /пай/ № НОМЕР_1 , площею 1,7518га в СТОВ «Промінь», що належала до спадкового майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_5 отримала державний акт серії ЯД №369986 від 17.12.2007року на право власності на земельну ділянку площею 1,7518га на території Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер 090040156 (а.с.122).

На підставі вказаного акту державним реєстратором Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області 08.09.2017 року внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249, номер запису про право власності 22324763 (а.с.123).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8,92,106).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №52/2019, заведеної приватним нотаріусом Могилів-Подільською районного нотаріального округу Анцут Л.М., до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 (а.с.88-186), після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли: ОСОБА_1 шляхом подачі в шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини від 01.04.2019 року (а.с.89), а також син померлої ОСОБА_2 шляхом подачі в шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини від 27.05.2019 року, якою повідомив про наявність заповіту, посвідченого 26.01.2009року державним нотаріусом Кориняк Л.М. Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори Вінницької області за №1-61, яким ОСОБА_5 усе майно, яке їй належало на день смерті, заповіла сину ОСОБА_2 (а.с.102,108).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.2019 року до ОСОБА_2 перейшло в порядку спадкування право власності 3/4 частки земельної ділянки, площею 1,7518га на території Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер :09:004:0156, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №369986 від 17.12.2007року (а.с.147).

Позивач, вважаючи, що було порушено її право на земельну ділянку, яку вона набула в порядку спадкування після смерті її батька - ОСОБА_4 , звернулась з позовом про визнання недійсним державного акту, виданого ОСОБА_5 про право власності на земельну ділянку серії ЯД №369986 від 17.12.2007 року, кадастровий номер земельної ділянки :09:004:0156, а також визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1446 від 21.11.2019 року, видана на ім`я ОСОБА_2 .

Предметом спору у цій справі є визнання недійсними державного акту про право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Тобто зазначена позовна вимога виникає із цивільних, земельних та спадкових правовідносин і згідно ст.15 ЦПК України підлягає розглядають в порядку цивільного судочинства, і відповідно до ст.30 ЦПК України, судом за місцем знаходження майна (земельної ділянки), тобто Чернівецьким районним судом Вінницької області.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 у вигляді права на отримання у власність земельної частки (паю) на території Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку на ім`я померлого, свідоцтва про право на спадщину не отримала.

За приписами п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» №7 відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Вказані обставини зобов`язували позивача звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування, оскільки згідно з положеннями ст. 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку.

Окрім того, відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопменте ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Разом з цим, судом встановлено, що 17 грудня 2017 року ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №369986, площею 1,7518га на території Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер 090040156, на підставі якого внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249, номер запису про право власності 22324763.

Спірний державний акт виданий на підставі рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 29.06.2005 року по справі №2-267/2005р, згідно якого за визнано за ОСОБА_5 визнано права власності на земельну частку /пай/ № НОМЕР_1 , площею 1,7518га в СТОВ «Промінь», що належала до спадкового майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів справи №2-267/2005р, дане рішення набрало законної сили.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 13 Закону «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої, третьої статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до положень статті 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи Чернівецького районного суду Вінницької області №2-267/2005р, представник ОСОБА_1 - адвокат Заболотна Г.В., ознайомилась з матеріалами справи 29.01.2021 року та виготовила фотокопії матеріалів справи, в тому числі і з рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 29.06.2005 року, яким за ОСОБА_5 визнано право власності на земельну частку /пай/ в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Окрім того, з матеріалів спадкової справи №52/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 просить призупинити оформлення спадщини на земельну ділянку за кадастровим номером :09:004:0156, у зв`язку із поданням апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області про визнання права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_5 .

Однак, до матеріалів справи не долучено доказів оскарження у встановленому законом порядку рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 29.06.2005 року по справі №2-267/2005р, згідно якого за ОСОБА_5 визнано права власності на по справі №2-267/2005р земельну частку /пай/ № НОМЕР_1 , площею 1,7518га в СТОВ «Промінь», що належала до спадкового майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на підставі якого ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Відтак, суд зазначає, що за наявності рішення суду про визнання за особою права власності на земельну ділянку, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, і на підставі якого видано державний акт, відсутні правові підстави для визнання такого державного акта недійсним.

При цьому суд зазначає, що позивач звернувся з позовом про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку передчасно, не оскарживши перед тим у встановленому законом порядку рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 29.06.2005 року по справі №2-267/2005р, на підставі якого у ОСОБА_5 виникло право власності на земельну частку /пай/.

З огляду на викладене, в позові в частині визнання недійсним державного акту серії ЯД №369986 від 17.12.2007року на право власності на земельну ділянку за ОСОБА_5 , площею 1,7518га на території Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки 090040156, слід відмовити.

Оскільки дві позовні вимоги у даній справі є взаємопов`язані, у зв`язку з відмовою в позові в частині визнання недійсним державного акту, відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.2019 року, яке видане ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

Якщо в позові відмовлено по суті, відтак, суд не дає оцінку заяві представника відповідача - адвоката Короленко О.В. про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позовних вимог.

Таким чином, виходячи з обставин, на які позивачка посилалася як на підставу позовних вимог, суд приходить до висновку, що нею не доведено перед судом їх переконливості та обґрунтованості, не подано жодних достатніх доказів на підтвердження підставності позовних вимог, натомість доводи позивачки спростовуються матеріалами справи, а отже зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 84, 89, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення буде складено у строк, визначений ч.6 ст.259 ЦПК України.

Суддя Б.Б. Кушнір