ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року

м. Черкаси

справа № 705/2784/21 провадження № 22-ц/821/2114/21 категорія 302090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бородійчука В.Г.,

суддів: Нерушак Л.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача адвокат Стамбула Віталій Михайлович

відповідач: Сільськогосподарський виробничий кооператив «Черповоди»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стамбула Віталія Михайловича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

29 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до СВК «Черповоди» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_1 та СВК «Черповоди» 02 листопада 2015 року було укладено Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 3,0899 га, з кадастровим номером :02:000:0347, яка розташована в адміністративних межах Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Відповідно до вказаного Договору відповідач повинен сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік користування нею.

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором систематично не виконує, не сплачуючи орендної плати за період з 2018 року по 2020 рік.

Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити орендну плату в розмірі 10% від вартості земельної ділянки, а саме:

за 2018 рік з урахуванням вартості земельної ділянки 125 484,46 грн. 12 548,44 грн.;

за 2019 рік з урахуванням вартості земельної ділянки 112 467,56 грн. 11246,76 грн.;

за 2020 рік з урахуванням вартості земельної ділянки 112 467,56 грн. 11 246,76 грн.,

в загальній сумі 35 041,96 грн.

Крім того, позивач вважає, що у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, він повинен сплатити 3% річних від невиконаного зобов`язання, що становить 1 450,33 грн. а також інфляційні витрати в розмірі 3 140,97 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що під час розгляду справи, аналізуючи положення ЗУ «Про оренду землі» та норми ЦК України, суд дійшов висновку що вказані норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Як вбачається із наданих відповідачем документів, позивач вчасно отримувала орендну плату, при цьому систематичного порушення Договору оренди земельної ділянки не встановлено, тому суд дійшов висновку, що підстав для його дострокового розірвання немає.

Відмовивши в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди, суд дійшов висновку, що немає підстав і для задоволення інших позовних вимог в частині стягнення орендної плати, оскільки не порушень з боку відповідача щодо її невиплати, не встановлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Стамбула В.М. просить скасувати рішення уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. Судові витрати по справі стягнути з відповідача на користь позивача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна мотивована тим, що під час розгляду справи судом було неправильно встановлено відсутність заборгованості СВК «Черповоди» по виплатах орендної плати позивачу.

Скаржник зазначає, що твердження суду стосовно того, що СВК «Черповоди» за період з 2018 року по 2020 рік мало сплатити на користь позивача 33 800 грн. є хибне, оскільки сторонами було досягнуто згоди про річну орендну плату в розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Станом на момент укладення спірного договору оренди (2015 рік) нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 106 813,92 грн., про що було зазначено в договорі оренди.

Зазначається, що нормативна грошова оцінка є динамічно сталою і може мінятися кожен рік, що підтверджується відповідними довідками ДЗК, які підтверджують, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що належить позивачу у 2018-2020 роках відмінна від тієї, яка була у 2015 році, а саме: у 2018 році 125 484,46 грн.; у 2019 році 118 828,90 грн.; у 2020 році 118 828,90 грн.;

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що враховуючи положення Податкового кодексу України, податковим агентом (СВК «Черповоди») при виплаті орендної плати позивачу мали б утримуватися ПДФО у розмірі 18 % від нарахованої орендної плати за землю та військовий збір у розмірі 1,5%.

З урахуванням викладено скаржник вважає, що заборгованість СВК «Черповоди» по виплатах орендної плати за 2018-2020 роки становить 7 872,72 грн.

Також, апеляційна скарга мотивована тим, що видаткові ордера від 02 травня 2021 року та від 14 травня 2021 року не є належним доказом оплати саме за 2020 рік користування відповідачем земельною ділянкою, оскільки вказаний платіж є прийнятим позивачем як оплата за 2021 рік користування земельною ділянкою.

Судом не надано будь-якої правової оцінки тому, що розмір орендної плати за спірним договором прив`язано саме до розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка належить позивачу.

Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачем не було сплачено податки, утримані з нарахованої орендної плати, які є складовою частиною орендної плати за користування земельною ділянкою.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від СВК «Черповоди» зазначено, що рішення суду є законним та обгрунтованим і повністю відповідає встановленим обставинам справи, а доводи апеляційної скарги є надуманими та не дають підстав для його зміни чи скасування.

Судом повністю встановлено ту обставину, що відповідач сплатив орендну плату Ковальчук Р.О. та належним чином виконував умови укладеного договору, систематичної несплати орендної плати не виявлено, а відтак підстав для задоволення позову немає.

СВК «Черповоди» вважає, що подача до суду позову є наміром позивача в будь-який спосіб розірвати договір оренди, який належним чином виконується зі сторони відповідача.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу положень ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Перевіряючи правильність мотивів суду першої інстанції, що приведені в рішенні суду від 29 вересня 2021 року, суд апеляційної інстанції виходить за наступного.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд обгрунтовував свої висновки тим, що позивач не довів свої вимоги належними та допустимими доказами, оскільки із наданих відповідачем документів вбачається, що позивач вчасно отримувала орендну плату, при цьому систематичного порушення договору оренди земельної ділянки не встановлено, а тому підстав для його дострокового розірвання не вбачається.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що вони відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та СВК «Черповоди» 02 листопада 2015 року було укладено Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 3,0899 га з кадастровим номером :02:000:0347, яка розташована в адміністративних межах Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується Витягом з «Актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права».

При укладені вказаного Договору сторони погодили та прийняли його умови, в тому числі п. 7 Договору оренди земельної ділянки, з якого вбачається, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 7 % від грошової оцінки земельної ділянки, що становить 7 476 грн. 97 коп.

Крім того, відповідно до п. 9 вказаного Договору, орендна плата вноситься в кінці с/г року. Відповідно до п.11 Договору, розмір орендної плати переглядається 1 раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами та в інших випадках, передбачених законодавством.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0347, площею 3,0899 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області, зареєстровано за ОСОБА_1 .

Згідно із довідкою (а.с. 58), наданою СВК «Черповоди», протягом 2018-2021 років кооператив виплатив орендну плату за користування вищевказаною земельною ділянкою у сумі 33 800,00 грн., а саме: за 2018 рік сплачено 9 000 грн., 2019 рік сплачено 12 000 грн. та за 2021 рік сплачено 12 800 грн.

Відповідно до Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0347 у 2019 році та 2020 році становила 112 467,56 грн. (а.с. 33, 34).

Згідно листа міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умань ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 07 червня 2021 року, грошова вартість земельної ділянки (паю), що знаходиться в адміністративних межах Черповодівської сільської ради становить за 2018 рік 125 484,46 грн. (а.с.32).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою-четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

Статтею 21 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Положеннями статті 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 484/301/18 Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.

У пункті 10.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 зазначено, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Той факт, що відповідач сплатив усю суму заборгованості з орендної плати за землю, не має правового значення для вирішення спору, оскільки судами встановлений факт її систематичної несплати протягом періоду дії договору оренди землі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що пунктом 7 спірного договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 7 % від грошової оцінки земельної ділянки, що становить 7 476 грн. 97 коп.

При цьому відповідно до п.п. 170.1.1., п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.

Відповідно до п.п. 170.1.4. п.170.1 ст. 170 Податкового кодексу України доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1-170.13. цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою, визначеною пунктом 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Таки чином, сума таких доходів оподатковується ПДФО за ставкою 18 %. Окрім цього такий дохід оподатковується військовим збором за ставкою 1.5% (п.п.1.3.п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПКУ).

Отже, врахувавши вищевикладені норми права, колегія суддів вважає за важливе зазначити, що нараховані суми до сплати становлять 8598,52 грн., оскільки відраховується 18 % від розміру орендної плати встановленої договором податок на доходи фізичних осіб та 1,5 % - військовий збір.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підтвердження виконання взятих на себе зобов?язань по виплаті орендної плати відповідачем надано копії видаткових касових ордерів.

Так, відповідно до видаткового касового ордеру від 28 листопада 2018 року ОСОБА_1 отримала орендну плату за землю в розмірі 9 000 грн., згідно видаткового касового ордеру від 21 червня 2019 року ОСОБА_1 отримала орендну плату за землю в розмірі 2 000 грн., відповідно до видаткового касового ордеру від 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 отримала орендну плату за землю в розмірі 10 000 грн., згідно видаткового касового ордеру від 04 травня 2021 року ОСОБА_1 отримала орендну плату за землю в розмірі 9 000 грн., у відповідно до видаткового касового ордеру від 14 травня 2021 року ОСОБА_1 отримала орендну плату за землю в розмірі 3 800 грн., що підтверджується її підписом.

Таким чином, судом першої інстанції вірно акцентовано увагу на тому, що позивач ОСОБА_1 отримала орендну плату за землю в загальній сумі 33 800 грн.

З урахуванням наданих відповідачем видаткових касових ордерів, судом першої інстанції вірно встановлено, що за період з 2018 року по 2021 рік відповідачем було виплачену позивачу орендну плату в розмірі 33 800 грн., при тому, що відповідно до умов укладеного між ними Договору, відповідач повинен був виплатити за вказаний період орендну плату в розмірі 33 800 грн.

Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на день звернення з цим позовом до суду у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем по орендній платі за землю за вказаний у позові період з чим і погоджується колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав свій обов`язок, визначений законом, повно, всебічно й об`єктивно з`ясував усі обставини справи та надав їм належну оцінку та ухвалив рішення, яке є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Крім того, у зв`язку з відсутністю систематичності порушення прав позивача, законних підстав для розірвання укладеного договору оренди землі, колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів позивача в частині необхідності обчислення орендної плати, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, колегія суддів вважає за важливе зазначити наступне.

У договорі оренди передбачено: розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами та в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 11 договору); зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку (пункт 34 договору).

Тлумачення умов договору оренди свідчить, що сторони не пов`язали автоматичну зміну розміру орендної плати залежно від збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та відповідні зміни до договору не вносилися. А тому підстави враховувати збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки для визначення боргу з орендної плати за 2018-2020 роки відсутні.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не було сплачено податки, утримані з нарахованої орендної плати, які є складовою частиною орендної плати за користування земельної ділянки, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В позовній заяві позивачем в обґрунтування своїх вимог не містилось посилання на несплату відповідачем податків, водночас у зв`язку з тим, що такі доводи містить апеляційна скарга, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 170.1.1. Податкового кодексу України податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Відповідно до ст. 170.1.4. Податкового кодексу України доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1-170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Колегія суддів, зазначає, що позивачем на підтвердження своїх доводів до суду не надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 , з яких би можливо було б встановити факт не нарахування та не сплати ПДФО та військового збору податковим агентом СВК «Черповоди».

Окремо, слід звернути увагу сторони позивача, що в разі несплати зазначених податків у розмірах та у строки передбачених законом, фінансову (стаття 125-1 ПК України) та кримінальну відповідальність несе саме податковий агент.

При цьому дані обставини не спростовують фактів виплати орендної плати відповідачем позивачу у передбаченому договором оренди землі розмірі у 2018-2020 роках.

Що стосується вимог скаржника стосовно стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача колегія суддів, вважає за важливе зазначити наступне.

Так, в апеляційній скарзі представником ОСОБА_1 адвокатом Стамбулою В.М. зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які поніс і очікує понести позивач у зв`язку із складенням та поданням апеляційної скарги становить 22 724 грн., з них: 20 000 грн. витрати на правничу допомогу та 2 724 грн. витрати на судовий збір.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, тому відсутні правові підстави для стягнення відповідних витрат, заявлених представником позивача в апеляційній скарзі.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нелюбін проти Російської Федерації»), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стамбула Віталія Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.В. Нерушак

Л.І. Василенко