ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/539/21Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/1233/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Стецюк М.А.

представника позивача Тернопільського обласного центру зайнятості Чорної Н.Г.;

відповідача ОСОБА_1

та його представника адвоката Скиби Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №604/539/21 за апеляційною скаргою Тернопільського обласного центру зайнятості в особі Підволочиської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021 року у справі за позовом Тернопільського обласного центру зайнятості в особі Підволочиської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого матеріального забезпечення, ухваленого суддею Сташківим Н.Б.,повний текст рішення виготовлено 2 жовтня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Тернопільський обласний центр зайнятості в особі Підволочиської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого матеріального забезпечення. В обгрунтування вимог посилалось на те, що ОСОБА_1 04 січня 2021 року зареєструвався у Підволочиській районній філії Тернопільського ОЦЗ в якості шукача роботи. На підставі його заяви, відповідно до Наказу від 05.01.2021 року № НТ21105 йому надано статус безробітного з 04.01.2021 року та призначено виплату допомоги по безробіттю як застрахованим особам з урахуванням страхового стажу понад 10 років 70 % середньої з/п (доходу) залежно від тривалості безробіття : 100 % - 90 к.д., 80% - 90 к.д., 70%- 90 к.д. Розпочато виплату допомоги по безробіттю з 04.01.2021 року. ОСОБА_1 перебував на обліку як безробітний та отримував допомогу по безробіттю в Підволочиській районній філії Тернопільського ОЦЗ у періоди з 09.12.2014 р. по 25.01.2015р., з 30.11.2015р. по 31.03.2016 р., з 20.12.2017 р. по 22.03.2017 р., з 21.12.2017 р. по 01.04.2018 р., з 02.01.2019 р. по 14.03.2019 р., з 11.12.2019 р. по 17.03.2020 р., з 04.01.2021 р. по 09.03.2021 р. Під час перебування на обліку відповідач подавав заяви про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. У вказаних заявах відповідач зазначав, що пенсії на пільгових умовах та за вислугу років не призначено та підтверджував це особистим підписом. Разом із тим, за результатами звірки був складений Акт розслідування страхових випадків № 33 від 26.05.2013 року, встановлено, що відповідач отримує пенсію за віком з 26.05.2013 року, тому не мав права на отримання допомоги по безробіттю. На підставі вищевикладеного просить стягнути з ОСОБА_1 68915,91 грн., та судові витрати.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог Тернопільського обласного центру зайнятості в особі Підволочиської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення виплаченого матеріального забезпечення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Тернопільський обласний центр зайнятості в особі Підволочиської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості подав апеляційну скаргу на рішення Підволочиського районного суду від 22 вересня 2021 року, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не відносився до категорії безробітних громадян, а тому не міг отримувати допомогу по безробіттю, оскільки станом на день подання до центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного (02.12.2014р.), а також упродовж всього часу перебування на обліку і одержання допомоги, одержував пенсію за віком з 26.05.2013 року в Відділі обслуговування громадян Управління обслуговування громадян № 8 Головного Управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області.

Зазначає, що при подачі до Підволочиського районного центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного від 02.12.2014р. відповідач був ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, зокрема із частинами другою і третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та частиною 3 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення», тобто свідомо вказав неправдиві відомості.

Посилається на те, що умисність подачі ОСОБА_1 неправдивих відомостей полягає в тому, що 02.12.2014р., 23.11.2015р., 13.12.2016р., 14.12.2017р., 26.12.2018р., 04.12.2019р.. 04.01.2021р., заповнюючи заяву про надання (поновлення) статусу безробітного і перебуваючи в Підволочиському районному центрі зайнятості, Підволочиській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості зареєстрованим безробітним та отримуючи допомогу по безробіттю, відповідач свідомо приховав факт отримання пенсії за віком з 26.05.2013 року.

Окрім того, про факт отримання пенсії на пільгових умовах, прихований зі сторони відповідача, Підволочиській районній філії ТОЦЗ стало відомо лише в результаті проведеної звірки між Підволочиською районною філією Тернопільського ОЦЗ та Відділом обслуговування громадян Управління обслуговування громадян № 8 Головного Управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області, тому, про порушення права надання статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю відповідачем, центр зайнятості фактично дізнався 05.03.2021р. в результаті отримання відповіді від Відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного Управління Пенсійною Фонду України в Тернопільській області. Отже, саме з цієї дати - 05.03.2021 р., почав спливати строк позовної давності, і такий строк позивачем не пропущено при поданні позовної заяви до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Скиба Л.С., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилається на те, що при подачі заяви про надання статусу безробітного, ОСОБА_1 надав всі необхідні документи в Підволочиську районну філію центру зайнятості, тому працівнику центру зайнятості було відомо про те, що він отримує пенсію. При виявленні розбіжностей у документах при взятті на облік особи, яка шукає роботу працівник центру зайнятості зобов`язаний був провести додаткову перевірку згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат». А тому приховування вказаних обставин зі сторони ОСОБА_1 не було.

Відсутність недобросовісності з боку набувача підтверджується тим, що на момент набуття ним статусу безробітного, ОСОБА_1 доведено до відома спеціаліста центру зайнятості інформацію про отримання пенсії за віком та подано оригінали документів, необхідних для вирішення питання про надання йому статусу безробітного та призначення йому відповідної державної допомоги, а саме оригінал трудової книжки. З урахуванням зазначеного Підволочиською районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості не доведено наявність у діях ОСОБА_1 умислу на приховування існування обставин, зловживання своїми обов`язками чи свідомо надання неправдивих відомостей при поданні 02.12.2014р., 23.11.2015 р., 13.12.2016 р.,14.12.2017 р., 26.12.2018 р.,04.12.2019 р.,04.01.2021 р. заяв про надання статусу безробітного, які могли б вплинути на виплату йому державної допомоги по безробіттю.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Предметом позову у даній справі є стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, при цьому ціна позову 68915,91 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270*100= 227000 грн).

З урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 169 ЦПК України).

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник позивача підтримала вимоги апеляційної скарги, з мотивів, наведених у скарзі.

Відповідач та його представник апеляційної скарги не визнали посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 протягом 2014 -2021 років звертався до Підволочиського районного центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю.

Згідно витягу із Наказів № НТ 141205 від 05.12.2014 року, № НТ 151126 від 26.11.2015 року, № НТ 161214 від 14.12.2016 року, № НТ 171219 від 19.12.2017 року, №НТ 181228 від 28.12.2018 року, № 191210 від 10.12.2019 року, № НТ2100105 від 05.01.2021 року Підволочиською районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 надано статус безробітного.

Згідно довідок за період з 09 грудня 2014 року по 04 січня 2021 року ОСОБА_3 отримав допомогу по безробіттю в сумі 68915,91 грн.

Разом із тим, згідно довідки Пенсійного фонду України № 26-01/285 від 05.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 станом на 05.03.2021 року перебуває на обліку та одержує пенсію за віком з 26.05.2013 року у відділі обслуговування громадян № 8 управління обслуговування громадян Головного УПФ України в Тернопільській області.

Згідно Акту № 33 Підволочиською районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що у безробітного ОСОБА_3 в результаті звірки даних верифікації та моніторингу виплат виявлено, факт отримання пенсії за віком у періоди перебування на обліку як безробітного в районній філії, а саме з 02.12.2014 року по 26.01.2015 року, з 30.11.2015р. по 31.03.2016 р., з 20.12.2017 р. по 22.03.2017 р., з 21.12.2017 р. по 01.04.2018 р., з 02.01.2019 р. по 14.03.2019 р., з 11.12.2019 р. по 17.03.2020 р., з 04.01.2021 р. по 09.03.2021 р.

Наказом Тернопільського обласного центру зайнятості № 92 Д від 17 березня 2021 року пунктом 1 передбачено ОСОБА_3 протягом 15-ти календарних днів повернути кошти у сумі 68915,91 грн. за періоди перебування на обліку як безробітного з 09.12.2014 року по 25.01.2015 року, з 30.11.2015 року по 31.03.2016 року, з 20.12.2016 року по 22.03.2017 року, з 21.12.2017 року по 01.04.2018 року, з 02.01.2019 року по 14.03.2019 року, з 11.12.2019 року по 17.03.2020 року, з 04.01.2021 року по 09.03.2021 року.

17.03.2021 року Підволочиською районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості ОСОБА_3 направлено копію Наказу Тернопільського обласного центру зайнятості від 17 березня 2021 року щодо повернення коштів виплачених як допомогу по безробіттю у сумі 68915,91 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення виплаченого матеріального забезпечення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідач, отримуючи допомогу по безробіттю за період з 2014 року по 2021 рік діяв недобросовісно, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю, оскільки відповідальний працівник центру знала, що ОСОБА_1 на час звернення із заявою про надання статусу безробітного була призначена пенсія по віку.

Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що за заявленими вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача отриманої відповідачем допомоги по безробіттю за період з 09.12.2014 р. по 09.03.2021 р., початок перебігу позовної давності починається від дня надання відповідачу ОСОБА_1 статусу безробітного і отримання ним допомоги по безробіттю та за заявою представника відповідача застосував строк позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду.

Як встановлено апеляційним судом, сторона відповідача визнала і не заперечила той факт, що під час перебування на обліку та одержання допомоги по безробіттю починаючи із 02.12.2014 року він одночасно отримував пенсію за віком на пільгових умовах як ліквідатор Чорнобильської аварії 2 категорії, починаючи з 26.05.2013 року у відділі обслуговування громадян №8 (сервісному центрі) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, однак, у заявах про надання статусу безробітного від 02.12.2014р., 23.11.2015р., 13.12.2016р., 14.12.2017р., 26.12.2018р., 04.12.2019р., 04.01.2021р., свідомо вказував, що не отримує пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, і, як наслідок, у подальшому незаконно отримав статус безробітного та право на виплати допомоги по безробіттю. Так, упродовж перебування відповідача ОСОБА_1 на обліку в умисно незаконному набутому ним статусі безробітного, за період 09.12.2014 року по 25.01.2015 року він незаконно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 2537,82 грн (а.с.33); за період з 30.11.2015 року по 31.03.2016 року він незаконно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 4760,87 грн. (а.с.34); за період з 20.12.2016 року по 22.03.2017 року він незаконно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 4320,66 грн (а.с.35); за період з 21.12.2017 року по 01.04.2018 року він незаконно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 10847,15,грн (а.с.36); за період з 02.01.2019 року по 14.03.2019 року він незаконно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 14363,49 грн. (а.с.37), за період з 11.12.2019 року по 17.03.2020 року він незаконно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 17459,92 грн. (а.с.38); за період з 04.01.2021 року по 09.03.2021 року він незаконно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 14626,00 грн. (а.с.39) - загальна сума незаконно отриманої допомоги загалом склала 68915,91 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіттям є соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

Положеннями ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктами 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним (далі Порядок), визначено, що розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості. Така перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування України на випадок безробіття (далі - центри зайнятості), якщо під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації.

Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником служби зайнятості.

Пунктом 6 Порядку передбачено, - у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих осіб, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно із частиною 1 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів фонду та зупиняти виплати з фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду, стягувати відповідно до закону кошти фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Відповідно до пункту 1 розділу III Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року № 613 (діяв на момент призначення допомоги Відповідачу) (далі - Порядок), страховий стаж для призначення допомоги по безробіттю обчислюється центрами зайнятості за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 2011 року.

Відповідно до пункту 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 7-1 (далі - Порядок № 7-1), розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 7-1 перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття не лише у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової з інформації, про що зазначає Позивач у позовній заяві, а й коли подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (визначає умови та тривалість виплати допомоги по безробіттю).

Підволочиський районний центр зайнятості при взятті на облік відповідача 02 грудня 2014 року з наданням статусу безробітного і призначенні йому допомоги по безробіттю зобов`язаний перевірити наявність чи відсутність факту отримання пенсії заявника ОСОБА_1 , тобто отримання ним передбаченого законодавством доходу як джерела існування, у даному випадку - отримання пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки ці відомості впливають як на отримання заявником статусу безробітного, так і на одержання допомоги по безробіттю.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що початок перебігу позовної давності починається від дня надання ОСОБА_1 статусу безробітного і отримання допомоги по безробіттю зокрема з 02 грудня 2014 року.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 13 лютого 2020 року в справі № 302/66/17.

Сплив позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Строк позовної давності застосовується лише до обґрунтованих позовних вимог. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, зазначає у рішенні про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Представником відповідача у суді першої інстанції було заявлене клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

У зв`язку із цим, відповідно строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, сплив після 02 грудня 2017 року, а з позовом про стягнення незаконно виплаченої допомоги по безробіттю в цій частині позивач звернувся лише у травні 2021 року.

Крім того, про поважність причин пропуску такого строку позивач суду не повідомив, як і не заявив перед судом клопотання про поновлення такого строку.

З огляду на викладене, позивач фактично пропустив строк позовної давності щодо частини позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача отриманої відповідачем допомоги по безробіттю за періоди: з 09.12.2014 р. по 25.01.2015 р., з 30.11.2015 р. по 31.03.2016 р., з 20.12.2016 р. по 22.03.2017 р., з 21.12.2017р. по 01.04.2018 р., клопотання про поновлення такого строку, із зазначенням причин його пропуску та їх поважності, до суду не подано.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апелянта про те, що про факт незаконності згаданих виплат відповідачу у вигляді допомоги по безробіттю, їх стороні стало відомо 05 березня 2021 року, після отримання відповіді відділу обслуговування громадян №8 (сервісному центрі) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки 02 грудня 2014 року при прийнятті відповідної заяви та надання ОСОБА_1 статусу безробітного, сторона позивача, будучи наділеною законом повноваженнями для проведення такої перевірки відповідними правовими механізмами, мала можливість і зобов`язана була перевірити наявність чи відсутність факту отримання передбачених законодавством доходів заявника у вигляді пенсії за віком. І лише за умови підтвердження відсутності такого доходу як джерела існування, йому б правомірно було надано статус безробітного й похідне від такого статусу, право на грошові виплати у виді допомоги по безробіттю.

Разом із тим, доводи відповідача, що ним при зверненні до позивача про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю у грудні 2014 року та у всі послідуючі роки було в усному порядку повідомлено, що він отримує пенсію за віком та подано трудову книжку із відміткою про призначення пенсії, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідач не вказав ні посаду, ні прізвища відповідального працівника якому він повідомив такі відомості, окрім того, ці доводи спростовуються власноручно підписаними заявами відповідача ОСОБА_1 про надання (поновлення) статусу безробітного від 02.12.2014р., 23.11.2015р., 13.12.2016р., 14.12.2017р., 26.12.2018р., 04.12.2019р., 04.01.2021р., спрямованими до позивача, де відповідач вказував, що пенсію на пільгових умовах та за вислугою років не отримує (а.с.11-17).

Отже, до стягнення підлягає незаконно отримана відповідачем допомога по безробіттю в сумі 46449.41 грн. - з 02 січня 2019 р. по 14.03.2019 р. - в сумі 14363,49 грн., з 11.12.2019 р. по 17.03.2020 р. в сумі 17459.22 грн. та з 04.01.2021р. по 09.03.2021 р. у сумі 14626 грн., тобто за періоди в межах трирічного строку позовної давності з часу звернення позивача до суду - 19 травня 2021 року.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведеного, у зв`язку із невідповідністю висновків суду про відмову у позові обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким частково задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 на користь Тернопільського обласного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю за періоди - з 02 січня 2019 р. по 14.03.2019 р.; з 11.12.2019 р. по 17.03.2020 р. та з 04.01.2021р. по 09.03.2021 р. на загальну суму 46449.41 грн. В іншій частині вимог відмовити у зв`язку із пропуском позовної давності до вказаних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно, підлягають перерозподілу понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у суді першої та апеляційної інстанції .

Відповідно до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються громадяни, віднесені до 1 та 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 є учасником ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи 2 категорії( а.с.87).

Під час подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено 2270 грн. ( а.с.49) та при подачі апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3405 грн. (а.с.119), задоволено позовні вимоги на суму 46449.41 грн., що складає 67.4%. Отже, Тернопільському обласному центру зайнятості в особі Підволочиської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 3824 грн., а саме: сплачений у суді першої інстанції 1530 грн. = 67,4%*2270 грн. та у суді апеляційної інстанції 2294 грн. = 67,4%*3405 грн.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

постановив:

Апеляційну скаргу Тернопільського обласного центру зайнятості в особі Підволочиської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Тернопільського обласного центру зайнятості в особі Підволочиської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого матеріального забезпечення задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Тернопільського обласного центру зайнятості (м.Тернопіль, вул.Текстильна,1Б; ) виплачене матеріальне забезпечення в сумі 46449.41 грн. У задоволенні інших вимог відмовити.

Компенсувати за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України Тернопільському обласному центру зайнятості в особі Підволочиської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 3824 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2021 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.