П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року м. Київ

Справа № 369/473/15-ц

Провадження № 22-ц/824/4714/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 06 грудня 2021 року

Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.

суддів Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство»,

відповідачі: Київська обласна державна адміністрація, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофакторінвест», товариство з обмеженою відповідальністю «Фестланд», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 ,

треті особи: ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року у складі судді Волчка А. Я. у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Київської обласної державна адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофакторінвест», товариства з обмеженою відповідальністю «Фестланд», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , треті особи: ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 про визнання недійсним розпоряджень та витребування земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року перший заступник прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство»), звернувся до суду із позовом до Київської обласної державна адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофакторінвест» (далі - ТОВ «Агрофакторінвест»), товариства з обмеженою відповідальністю «Фестланд» (далі - ТОВ «Фестланд»), ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , треті особи: ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , про визнання недійсним розпоряджень та витребування земельних ділянок.

Позов прокурора мотивовано тим, що відповідно до розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації від 31 березня 2008 року № 344 - 363 та від 01 квітня 2008 року № 370 - 409 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян», вилучено із постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Приміське лісництво, квартали 27, 28, 32) земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 59,4 га, змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення та передано у власність

ОСОБА_40 , ОСОБА_66 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_67 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_80 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_48 , ОСОБА_76 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_81 , ОСОБА_55 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_59 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_60 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_84 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_62 , ОСОБА_34 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_85 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 .

У подальшому ці земельні ділянки неодноразово відчужувалися на користь фізичних та юридичних осіб, змінювалися кадастрові номери, розміри та кількість окремих земельних ділянок.

На підставі вказаних розпоряджень управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району.

Відповідачі отримали державні акти, проте відсутні дані про видачу державних актів на підставі розпоряджень деяким фізичним особам, зокрема ОСОБА_50 , ОСОБА_56 , ОСОБА_59 , ОСОБА_65 , ОСОБА_76 , ОСОБА_74 , ОСОБА_86 , ОСОБА_70 , ОСОБА_67 , ОСОБА_58 , ОСОБА_55 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_82 , ОСОБА_75 , ОСОБА_89 , ОСОБА_53 , ОСОБА_90 , ОСОБА_64 , ОСОБА_63 , ОСОБА_68 , ОСОБА_62 , ОСОБА_51 , ОСОБА_91 , ОСОБА_66 , ОСОБА_60 .

Проведеною прокуратурою Київської області перевіркою було встановлено, що прийняття вказаних розпоряджень щодо вилучення, зміни цільового призначення та передачі земельних ділянок у власність громадян проведено незаконно, з порушенням норм земельного законодавства та Лісового кодексу України, оскільки до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення.

Крім того, Київська обласна адміністрація, вилучивши 59,4 га лісу та передавши їх у власність 60 громадянам, перевищила надані їй законом повноваження.

Розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 344 - 363 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок

у власність громадян», якими вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Приміське лісництво, квартали 27, 32, видані упродовж одного дня - 31 березня 2008 року, вилучено ліси загальною площею 19,8 га, які знаходились у двох суміжних кварталах лісництва і є єдиним лісовим масивом та використовувались для ведення лісового господарства.

Розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 370 - 409 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок

у власність громадян», якими вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Приміське лісництво, квартали 27, 28, 32), видані впродовж одного дня - 01 квітня 2008 року, вилучено ліси загальною площею 39,6 га, які знаходились у трьох суміжних кварталах лісництва і є єдиним лісовим масивом та використовувались для ведення лісового господарства.

Проекти землеустрою щодо вилучення вищевказаних лісових земель розроблялись однією землевпорядною організацією - Державним підприємством «Київський науково-дослідний інститут землеустрою» (далі - ДП «Київський науково-дослідний інститут землеустрою»).

Прокурор вказував, що Київська обласна державна адміністрація 31 березня 2008 року та 01 квітня 2008 року розпорядилася землями лісового фонду

у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 1 га, що свідчить про перевищення головою обласної державної адміністрації передбачених законом повноважень та суперечить Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Оскільки земельні ділянки вибули з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, це дає підстави для пред`явлення вимоги про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння на користь держави.

Посилаючись на зазначене та з урахуванням уточнених позовних вимог, прокурор просив:

- визнати недійсними розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 31 березня 2008 року № 344-363 та від 01 квітня 2008 року № 370 - 409 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян»,

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 3,96 га з кадастровими номерами: :10:003:0060, :10:003:0057, :10:003:0061, :10:003:0054, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, загальною ринковою вартістю 18 734 760 грн.,

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 0,4108 га з кадастровими номерами: :10:003:0163, :10:003:0156, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, загальною ринковою вартістю 1 943 494,8 грн.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_79 земельні ділянки загальною площею 3,9207 га з кадастровими номерами: :10:003:0159, :10:003:0160, :10:003:0172, :10:003:0161, :10:003:0164, :10:003:0155, :10:003:0157, :10:003:0154, :10:003:0162, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, загальною ринковою вартістю22 853 095,50 грн.

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство з незаконного володіння ТОВ «Фестленд» земельні ділянки загальною площею 7,93 га з кадастровими номерами: :10:003:0013, :10:003:0009, :10:003:0010, :10:003:0011, :10:003:0016, :10:003:0014, :10:003:0026, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, загальною ринковою вартістю 12 505 610,00 грн.

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_15 земельні ділянки загальною площею 3,00 га з кадастровими номерами: :10:003:0106, :10:003:0107, :10:003:0038, :10:003:0056, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського район Київської області, загальною ринковою вартістю 4 731 000,00 грн.

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння

ОСОБА_4 земельні ділянки загальною площею 1,98 га із кадастровими номерами: :10:003:0055, :10:003:0050, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, загальною ринковою вартістю 3 122 460,00 грн.

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_5 земельні ділянки загальною площею 0,99 га з кадастровими номерами: :10:003:5019, :10:003:5020, :10:003:5021, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, загальною ринковою вартістю 1 561 230,00 грн.

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_6 земельні ділянки загальною площею 1,98 га з кадастровими номерами: :10:003:0029, :10:003:0037, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, загальною ринковою вартістю 3 122 460,00 грн.

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,99 га з кадастровим номером :10:003:0051, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ринковою вартістю 1 561 230,00 грн.

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння

ОСОБА_92 земельну ділянку площею 0,99 га з кадастровим номером :10:003:0023, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ринковою вартістю4 683 690,00 грн.

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,99 га з кадастровим номером :10:003:0045, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ринковою вартістю 1 561 230,00 грн.

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння

ОСОБА_93 земельну ділянку площею 0,9605 га з кадастровим номером :10:003:5054, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ринковою вартістю4 541 760,00 грн.

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння

ОСОБА_94 земельну ділянку площею 0,5 га з кадастровим номером :10:003:0106, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ринковою вартістю 2 365 500,00 грн.

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та

ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_95 земельні ділянки площею 2,97 га з кадастровим номером :10:003:0052,:10:003:5018, :10:003:5017, :10:003:0053, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ринковою вартістю 4 683 690,00 грн.

- визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності та за ДП «Київське лісове господарство» право користування на земельні ділянки загальною площею 31,0715 га (кадастрові номери земельних ділянок :10:003:0060, :10:003:0057, :10:003:0061, :10:003:0054, :10:003:0163, :10:003:0159, :10:003:0160, :10:003:0172, :10:003:0161, :10:003:0162, :10:003:0154, :10:003:0164, :10:003:0155, :10:003:0157, :10:003:0156, :10:003:0013, :10:003:0009, :10:003:0010, :10:003:0011, :10:003:0016, :10:003:0014, :10:003:0026, :10:003:0106, :10:003:0107, :10:003:0038, :10:003:0056, :10:003:5054, :10:003:0052, :10:003:0055, :10:003:0050, :10:003:0053, :10:003:5018, :10:003:5017, :10:003:5019, :10:003:5020, :10:003:5021, :10:003:0029, :10:003:0037, :10:003:0051, :10:003:0023, :10:003:0045), що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, загальною ринковою вартістю 78 273 606,50 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 29 вересня 2017 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на положення статті 257 ЦК України та виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про існування спірних розпоряджень прокуратурі могло бути відомо починаючи з вересня 2009 року, в той час як зазначений позов пред`явлено лише у 2015 році. Суд першої інстанції відхилив посилання прокурора на ту обставину, що про спірні розпорядження прокуратурі стало відомо у 2014 році під час проведення перевірки, та вважав, що Київська обласна державна адміністрація як орган держави починаючи із 2005 року повідомляла органи прокуратури про прийняті нею рішення, а тому держава в особі Кабінету Міністрів України, який здійснює виконавчу владу через центральні та місцеві органи, так само була обізнана про прийняті відповідачем рішення з моменту їх прийняття.

06 листопада 2017 року перший заступник прокурора Київської області через засоби поштового зв?язку подав до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суд у Київської області від 29 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з?ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, суд не взяв до уваги його доводи викладені в позовній заяві , не дав їй належну оцінку.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2018 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду з таким позовом виникло ще у 2009 році, а тому безпосередньо про можливе порушення інтересів держави, як встановлено із матеріалів судової справи, прокуратурі стало відомо ще у вересні 2009 року, а отже строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України, на момент пред`явлення першим заступником прокурора Київської області позову у 2015 році та його надходження до суду сплив.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що з матеріалів справи встановлено, що для набуття права власності на спірні земельні ділянки відповідачі вчинили всі дії, передбачені законом для набуття такого права, а тому є належними власниками та добросовісними набувачами цих земельних ділянок.

Постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У своїй постанові Верховний Суд вказав, що прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, суд апеляційної інстанції мав з`ясувати, коли зазначений орган довідався або міг довідатися про порушення його права та чи є у нього поважні причини для поновлення строку на звернення за захистом прав. Держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти; їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції про те, що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду

з таким позовом виникло ще у 2009 році, а тому безпосередньо про можливе порушення інтересів держави прокуратурі стало відомо ще у вересні 2009 року, і строк позовної давності, на момент пред`явлення першим заступником прокурора Київської області позову в 2015 році, є передчасним.

Відповідно до підпункту 6 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, частини третьої статті 19, частини другої статті 26, пункту 40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017, апеляційний суд Київської області ліквідовано та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

04 лютого 2021 року матеріали цивільної справи № 369/473/15-ц надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 04 лютого 2021 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Ухвалами Київського апеляційного суду до участі у справі залучені в якості третіх осіб ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 .

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В судовому засіданні прокурор Підяш О.С. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_94 адвокат Костюченко О.В., представник ОСОБА_93 адвокат Приходько С.В., представник ТОВ «Фестланд» адвокат Просенюк С.М., представник ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 адвокат Нефьодов С.М. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення всіх учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, що не з`явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації від 31 березня 2008 року № № 344 - 363 та від 01 квітня

2008 року № № 370 - 409 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян», вилучено із постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Приміське лісництво, квартали 27, 28, 32) земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 59,4 га, змінено їхнє цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення та передано у власність таким громадянам: ОСОБА_40 , ОСОБА_66 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_67 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_47 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_96 , ОСОБА_76 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_22 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_60 , ОСОБА_82 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_62 , ОСОБА_34 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ОСОБА_37 , ОСОБА_65 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 .

На підставі вказаних розпоряджень Київської обласної державної адміністрації, управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області зареєстровані та видані державні акти про право власності на земельні ділянки:

- державний акт серії ЯЖ № 425311 на право власності ОСОБА_46 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0060, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425316 на право власності ОСОБА_42 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0057, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425309 на право власності ОСОБА_24 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0061, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_45 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0054, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425335 на право власності ОСОБА_19 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0025, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425319 на право власності ОСОБА_29 на земельну ділянку 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425329 на право власності ОСОБА_20 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0007, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425327 на право власності ОСОБА_18 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0012, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425330 на право власності ОСОБА_27 на земельну ділянка із кадастровим номером :10:003:0022, загальною площею 0,99 га, для ведення особистою селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425337 на право власності ОСОБА_43 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0013, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425334 на право власності ОСОБА_36 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0009, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425332 на право власності ОСОБА_97 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0010, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425333 на право власності ОСОБА_21 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0011, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425322 на право власності ОСОБА_30 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0016, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425331 на право власності ОСОБА_35 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0014, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянською господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_26 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0026, загальною площею 0,99 га, для ведення особистою селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_28 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0036, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425315 на право власності ОСОБА_22 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0058, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_17 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0038, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_31 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0056, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району;

- державний акт на право власності ОСОБА_96 на земельну ділянку із кадастровим номером 3222:484400:10:003:5054, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425318 на право власності ОСОБА_25 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0052, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_41 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0055, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_44 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0050, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_47 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0053, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425350 на право власності ОСОБА_32 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0048, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт серії ЯЖ № 425312 на право власності ОСОБА_39 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0059, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_23 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0029, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_40 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0037, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_37 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0023, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району;

- державний акт серії ЯЖ № 425305 на право власності ОСОБА_33 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0051, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- державний акт на право власності ОСОБА_38 на земельну ділянку із кадастровим номером :10:003:0045, загальною площею 0,99 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району.

З інформації управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області від 22 травня 2013 року, ОСОБА_46 , ОСОБА_42 , ОСОБА_24 отримані у власність земельні ділянки відчужили на користь ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 стала власником трьох земельних ділянок, загальною площею

2,97 га.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_19 , ОСОБА_29 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 відчужили свої земельні ділянки на користь ТОВ «Агрофакторінвест», яке у свою чергу ці земельні ділянки відчужило на користь ОСОБА_2

ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на дві земельні ділянки загальною площею 4,95 га з кадастровим номером :10:003:0153 (в яку увійшли земельні ділянки з кадастровими номерами :10:003:0025, :10:003:0007, :10:003:0020) та площею 1,99 га з кадастровим номером :10:003:0152.

ОСОБА_2 провела розподіл своїх двох земельних ділянок загальною площею 4,95 га на 11 земельних ділянок з такими кадастровими номерами: :10:003:0163, площею 0,2941 га; :10:003:0159, площею 0,3702 га; :10:003:0160, площею 0,4256 га; :10:003:0172, площею 0,421 га; :10:003:0161, площею 0,4148 га; :10:003:0162, площею 0,4695 га; :10:003:0154, площею 0,401 га; :5 0:003:0164, площею 0,3773 га; :10:003:0155, площею 0,5437 га; :10:003:0157, площею 0,4976 га; :10:003:0156, площею 0,1167 га.

ОСОБА_2 стала власником 11 земельних ділянок, загальною площею 4,95 га.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_43 , ОСОБА_36 , ОСОБА_35 , ОСОБА_97 , ОСОБА_21 , ОСОБА_98 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 відчужено на користь ТОВ «Агрофакторінвест» земельні ділянки, яке згодом відчужило ці земельні ділянки на користь ТОВ «Фестланд».

ТОВ «Фестланд» стало власником восьми земельних ділянок, загальною площею 7,93 га.

З інформації управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області від 22 травня 2013 року встановлено, що ОСОБА_22 провів розподіл земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0058, загальною площею 0,99 га на дві земельні ділянки: :10:003:0106, площею 0,5 га та :10:003:0107, площею 0,49 га. Згодом ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_31 та ОСОБА_48 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_3

ОСОБА_3 став власником п`яти земельних ділянок, загальною площею 3,96 га.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_25 , ОСОБА_41 , ОСОБА_44 та ОСОБА_47 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_4 .

Із договору купівлі-продажу від 26 червня 2008 року № 76 встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_32 із кадастровим номером :10:003:0048 відчужена ОСОБА_15 , який розділив цю земельну ділянку на дві, внаслідок чого утворились земельні ділянки з кадастровими номерами: 322248440:10:003:5018 та :10:003:5017, площею по 0,495 га кожна. Згодом земельна ділянка з кадастровим номером :10:003:5018 відчужена на користь ОСОБА_10 , а з кадастровим номером :10:003:5017 - на користь ОСОБА_11 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_10 земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:5018, на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2014 року № 423, відчужено ОСОБА_4 ; ОСОБА_11 земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:5017, на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2014 року № 427, відчужено ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 став власником шести земельних ділянок, загальною площею 4,95 га.

З інформації управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі

від 22 травня 2013 року встановлено, що ОСОБА_39 відчужено

ОСОБА_15 земельну ділянку, яку ОСОБА_15 розділив на три земельні ділянки - :10:003:5021, :10:003:5020 та :10:003:5019 площами по 0,33 га кожна та відчужив їх. Земельна ділянка з кадастровим номером :10:003:5021 відчужена ОСОБА_99 , земельна ділянка з кадастровим номером :10:003:5020 - ОСОБА_13 , земельна ділянка з кадастровим номером :10:003:5019 - ОСОБА_14 . У подальшому, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_99 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 зазначені ділянки на підставі укладених 27 січня 2014 року договорів купівлі-продажу № № 442, 432, 437 відчужили ОСОБА_5

ОСОБА_5 стала власником трьох земельних ділянок, загальною площею 0,99 га.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_23 та ОСОБА_40 31 липня 2013 року на підставі договорів купівлі-продажу № № 2890, 2895 відчужили на користь ОСОБА_6 свої земельні ділянки.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_33 відчужив ОСОБА_15 , а останній на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2013 року № 1886 відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_7 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_37 відчужено земельну ділянку ОСОБА_16 , а останній на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2013 року № 3420 земельні ділянки відчужив ОСОБА_8 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_9 успадкувала земельну ділянку сільськогосподарського призначення після смерті ОСОБА_38 , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину, виданим 16 листопада 2013 року.

Згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 03 жовтня 2018 року ОСОБА_79 продала а ОСОБА_77 придбав земельні ділянки за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, с/рада Дмитрівська, площа 0,3702 га кадастровий номер земельної ділянки :106003:0159 та площею 0,4256 га, кадастровий номер земельної ділянки :10:003:0160.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 січня 2021 року, індексний номер витягу: 241117352, ОСОБА_78 є власником земельної ділянки, кадастровий номер: :10:003:5560 площею 5,9399 га, яка розташована Київська область Києво-Святошинський район с.Дмитрівка.

Київська обласна державна адміністрація, ОСОБА_94 ,

ОСОБА_100 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ТОВ «Фестланд», ОСОБА_79 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 подали заяви про застосування строків позовної давності.

Встановлено, що 18 червня 2014 року заступником прокурора Київської області винесено постанову про проведення перевірки щодо розпоряджень Київської обласної державної адміністрації за 2007 рік, 2008 рік про вилучення земель лісогосподарського призначення з користування лісогосподарських підприємств.

Листом від 17 лютого 2009 року за № 07/4-345-вих заступник прокурора Київської області, на підставі вимог статей 8, 20 Закону України «Про прокуратуру», звертався до першого заступника голови Київської обласної державної адміністрації з проханням надати до прокуратури області копії розпоряджень Київської обласної державної адміністрації із земельних питань, виданих протягом 2008 року.

Листом від 23 лютого 2009 року перший заступник голови Київської обласної державної адміністрації надав відповідь, що з січня 2005 року щомісяця надаються копії всіх розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації Прокуратурі Київської області, зокрема і за 2008 рік. З вересня 2008 року розпорядження передаються працівниками загального відділу апарату облдержадміністрації в управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Київської області особисто

ОСОБА_101 . До вказаного терміну розпорядження передавалися ОСОБА_102 .

Листом прокуратури Київської області від 20 січня 2005 року № с17/1 -125, на підставі вимог статей 8, 20 Закону України «Про прокуратуру», голову Київської обласної державної адміністрації зобов`язано надсилати копії виданих обласною державною адміністрацією розпоряджень на адресу прокуратури.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить з такого.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України у редакції, чинній на час подання позову, на прокуратуру покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом (частина перша статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду (далі - Закон № 1789-XII)).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду).

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави (частина третя статті 36-1 Закону № 1789-XII). За наявності зазначеної підстави з метою представництва держави прокурор має, зокрема, право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами (пункт 1 частини п`ятої зазначеної статті).Обираючи форму представництва, передбачену частиною п`ятою статті 36-1 Закону № 1789-XII, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення, зокрема, інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту (частина шоста вказаної статті).

ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Встановлено, що спірними розпорядженнями вилучено спірні земельні ділянки лісового фонду з постійного користування ДП «Київське лісове господарство».

Прокурор вказував, що у Київської обласної державної адміністрації відсутні повноваження розпоряджатися спірними земельними ділянками лісового фонду, оскільки така компетенція належить виключно Кабінету Міністрів України.

З огляду на вказане, подаючи позовну заяву до суду й оскаржуючи розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 31 березня 2008 року № 344-363 та від 01 квітня 2008 року № 370 - 409 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян», якими було вилучено з постійного користування земельні ділянки лісового фонду з порушенням земельного, лісового законодавства та з перевищенням своїх повноважень, на підставі яких відповідачі безоплатно набули права власності на спірні земельні ділянки уже із зміненим цільовим призначенням, прокурор самостійно обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у збереженні зеленої зони загального користування, яку не можна передавати у власність громадян для будівництва, і згідно з абзацом другим частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду, набув статус позивача.

За обставин цієї справи, наявності суспільного інтересу у поверненні спірних земельних ділянок у власність держави в особі Кабінету Міністрів України, та підвищеного інтересу громадськості до збереження в Києво-Святошинському районі зеленої зони (лісового фонду) загального користування, прокурор мав звернутися до суду для захисту відповідних публічних інтересів держави.

Аналогічний висновок щодо повноважень прокурора викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі

№ 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 617/964/15-ц провадження № 61-16466сво18, вказано, що «Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 5 частини першої статті 31 ЛК України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Порядок вилучення земельних ділянок визначає стаття 149 ЗК України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування, зокрема, із земель державної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за згодою землекористувачів за рішеннями Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій відповідно до їх повноважень.

Частина шоста статті 149 ЗК України встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті;

в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. А згідно з останньою Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 ЗК України.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 Лісного кодексу України (далі -ЛК України) (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).

Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені статтею 27 ЛК України.

Статтею 13 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають

у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статей 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядкуу попереднього користувача.

Відповідно до частини сьомої статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель

є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 488/402/16-ц (провадження № 14-564цс19).

Таким чином, на переконання апеляційного суду, спірними розпорядженнями голови Київської обласної адміністрації вилучено з постійного користування єдиний масив лісу першої групи, загальною площею понад одного 1 га, що знаходились у межах суміжних кварталів лісництва та використовувались для ведення лісового господарства одним постійним користувачем - ДП «Київське лісове господарство», змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення та передано у власність, що свідчить про перевищення обласною державною адміністрацією повноважень, передбачених статтею 19 Конституції України, Законом України «Про місцеві державні адміністрації» та ЗК України.

Зазначене повністю узгоджується із положеннями правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі 6-28цс13, де, зазначено, що відповідно до статей 27, 31 ЛК України до повноважень державної адміністрації віднесено передачу у власність для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, а до повноважень Кабінету Міністрів України - більше як 1 гектар.

Зважаючи на те, що розпорядженнями голови обласної державної адміністрації вилучено земельні ділянки лісового призначення загальною площею 59,4 га, які знаходяться в межах суміжних кварталів лісництва, змінено їх цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення та передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, а ті в подальшому відчужили їх, можна зробити висновок про те, що такі дії, а саме правові акти голови обласної державної адміністрації на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищила 1 га, свідчать про перевищення ним повноважень, встановлених законодавством.

Оскільки вказаними розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації незаконно вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» землі лісового фонду, відповідно, є незаконною і зміна їх цільового призначення та передача спірних земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Відтак, позовні вимоги, в частині визнання незаконними та скасування розпоряджень Київської обласної державної адміністрації, підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на законі, оскільки відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади - Кабінету Міністрів України - означає, що держава як власник волі на відчуження цієї ділянки не виявляла.

З матеріалів справи відомо, що ОСОБА_46 , ОСОБА_42 , ОСОБА_24 отримані у власність земельні ділянки відчужили на користь ОСОБА_1

ОСОБА_1 стала власником трьох земельних ділянок, загальною площею

2,97 га.

ОСОБА_19 , ОСОБА_29 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 відчужили свої земельні ділянки на користь ТОВ «Агрофакторінвест», яке у свою чергу ці земельні ділянки відчужило на користь ОСОБА_2

ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на дві земельні ділянки загальною площею 4,95 га з кадастровим номером :10:003:0153 (в яку увійшли земельні ділянки з кадастровими номерами :10:003:0025, :10:003:0007, :10:003:0020) та площею 1,99 га з кадастровим номером :10:003:0152.

ОСОБА_2 провела розподіл своїх двох земельних ділянок загальною площею 4,95 га на 11 земельних ділянок з такими кадастровими номерами: :10:003:0163, площею 0,2941 га; :10:003:0159, площею 0,3702 га; :10:003:0160, площею 0,4256 га; :10:003:0172, площею 0,421 га; :10:003:0161, площею 0,4148 га; :10:003:0162, площею 0,4695 га; :10:003:0154, площею 0,401 га; :5 0:003:0164, площею 0,3773 га; :10:003:0155, площею 0,5437 га; :10:003:0157, площею 0,4976 га; :10:003:0156, площею 0,1167 га.

ОСОБА_2 стала власником 11 земельних ділянок, загальною площею 4,95 га.

ОСОБА_43 , ОСОБА_36 , ОСОБА_35 , ОСОБА_97 , ОСОБА_21 , ОСОБА_98 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 відчужено на користь ТОВ «Агрофакторінвест» земельні ділянки, яке згодом відчужило ці земельні ділянки на користь ТОВ «Фестланд».

ТОВ «Фестланд» стало власником восьми земельних ділянок, загальною площею 7,93 га.

ОСОБА_22 провів розподіл земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0058, загальною площею 0,99 га на дві земельні ділянки: :10:003:0106, площею 0,5 га та :10:003:0107, площею 0,49 га. Згодом ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_31 ОСОБА_103 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_3

ОСОБА_3 став власником п`яти земельних ділянок, загальною площею 3,96 га.

ОСОБА_25 , ОСОБА_41 , ОСОБА_44 та ОСОБА_47 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_4 .

Із договору купівлі-продажу від 26 червня 2008 року № 76 встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_32 із кадастровим номером :10:003:0048 відчужена ОСОБА_15 , який розділив цю земельну ділянку на дві, внаслідок чого утворились земельні ділянки з кадастровими номерами: 322248440:10:003:5018 та :10:003:5017, площею по 0,495 га кожна. Згодом земельна ділянка з кадастровим номером :10:003:5018 відчужена на користь ОСОБА_10 , а з кадастровим номером :10:003:5017 - на користь ОСОБА_11

ОСОБА_10 земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:5018, на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2014 року № 423, відчужено ОСОБА_4 ;

ОСОБА_11 земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:5017, на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2014 року № 427, відчужено ОСОБА_4

ОСОБА_4 став власником шести земельних ділянок, загальною площею 4,95 га.

ОСОБА_39 відчужено ОСОБА_15 земельну ділянку, яку ОСОБА_15 розділив на три земельні ділянки - :10:003:5021, :10:003:5020 та :10:003:5019 площами по 0,33 га кожна та відчужив їх.

Земельна ділянка з кадастровим номером :10:003:5021 відчужена ОСОБА_99 , земельна ділянка з кадастровим номером :10:003:5020 - ОСОБА_13 , земельна ділянка з кадастровим номером :10:003:5019 - ОСОБА_14 . У подальшому, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_99 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 зазначені ділянки на підставі укладених 27 січня 2014 року договорів купівлі-продажу № № 442, 432, 437 відчужили ОСОБА_5 .

Сосєдка- ОСОБА_104 стала власником трьох земельних ділянок, загальною площею 0,99 га.

ОСОБА_23 та ОСОБА_40 31 липня 2013 року на підставі договорів купівлі-продажу № № 2890, 2895 відчужили на користь ОСОБА_6 свої земельні ділянки.

ОСОБА_33 відчужив ОСОБА_15 , а останній на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2013 року № 1886 відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_7

ОСОБА_37 відчужено земельну ділянку ОСОБА_16 , а останній на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2013 року № 3420 земельні ділянки відчужив ОСОБА_8

ОСОБА_9 успадкувала земельну ділянку сільськогосподарського призначення після смерті ОСОБА_38 , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину, виданим 16 листопада 2013 року.

Згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 03 жовтня 2018 року ОСОБА_79 продала а ОСОБА_77 придбав земельні ділянки за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, с/рада Дмитрівська, площа 0,3702 га кадастровий номер земельної ділянки :106003:0159 та площею 0,4256 га, кадастровий номер земельної ділянки :10:003:0160.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 січня 2021 року, індексний номер витягу: 241117352, ОСОБА_78 є власником земельної ділянки, кадастровий номер: :10:003:5560 площею 5,9399 га, яка розташована Київська область Києво-Святошинський район с.Дмитрівка.

Вирішуючи позовні вимоги прокурора в частині витребування майна, Київський апеляційний суд звертає увагу на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), відповідно до якої власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Оскільки судом встановлено, що останніми власниками спірних земельних ділянок є відповідачі, позовні вимоги прокурора щодо витребування спірних земельних ділянок є підставними та підлягають задоволенню, з огляду на те, що судом встановлено незаконне їх вибуття із власності держави.

За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

Оскільки апеляційним судом встановлено порушене право та охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження

№ 14-183цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близькі за змістом висновки викладені

у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі

№ 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 рокуу справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18)).

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц (провадження № 14-85цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.

Зазначений висновок конкретизований Великою Палатою Верховного Суду: позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор,у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про існування спірних розпоряджень прокуратурі могло бути відомо починаючи з вересня 2009 року, в той час як зазначений позов пред`явлено лише у 2015 році. Суд першої інстанції відхилив посилання прокурора на ту обставину, що про спірні розпорядження прокуратурі стало відомо у 2014 році під час проведення перевірки, та вважав, що Київська обласна державна адміністрація як орган держави починаючи із 2005 року повідомляла органи прокуратури про прийняті нею рішення, а тому держава в особі Кабінету Міністрів України, який здійснює виконавчу владу через центральні та місцеві органи, так само була обізнана про прийняті відповідачем рішення з моменту їх прийняття.

Але для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Звертаючись до суду, прокурор зазначив, що даний позов подається в інтересах держави, уповноваженими органами якої є Кабінет Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство».

Згідно ст.1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади, зокрема, до цих органів, також входять обласні державні адміністрації.

У відповідності до ч.2 ст.30 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації та їх голови при здійсненні своїх повноважень відповідальні перед Кабінетом Міністрів України та підзвітні і підконтрольні йому.

Голови обласних державних адміністрацій інформують Президента України і Кабінет Міністрів України та щорічно звітують перед ними про виконання місцевою державною адміністрацією покладених на неї повноважень.

Тобто, враховуючи наведені вище норми, і органи лісового господарства зокрема, ДП «Київське лісове господарство», і обласні державні адміністрації та їх голови, зокрема, Київська обласна державна адміністрація та її голова, є органами виконавчої влади України та підконтрольні і підзвітні Кабінету Міністрів України.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до листа Київської обласної адміністрації, адресованого Прокуратурі Київської області (т.6 а.с.204), з січня 2005 року щомісяця надаються копії всіх розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації органам прокуратури Київської області, в тому числі і за 2008 рік. З вересня 2008 року розпорядження передаються працівниками загального відділу апарату облдержадміністрації в управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури області особисто ОСОБА_105 . До вказаного терміну розпорядження передавалися ОСОБА_102 .

Матеріали справи містять докази, які свідчать про надання ДП «Київське лісове господарство» письмових погоджень на вилучення земельних ділянок, зокрема листи-погодження (т.5 а.с.75-85) також відповідні висновки державної експертизи землевпорядної організації (т.6 а.с. 140-202), в яких міститься вказівка на наявність погоджень ДП «Київське лісове господарство» на вилучення земельних ділянок.

Крім того, у висновках державної землевпорядної експертизи вказується про надання погоджень проектів землеустрою Київським обласним управлінням лісового господарства у березні 2007 року, на підставі яких, в тому числі приймалися оспорювані розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 31.03.2008р. №№344-363, від 01.04.2008р. №№370-409 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян», зокрема, і в самих розпорядженнях є посилання письмове погодження ДП «Київське лісове господарство».

На час надання ДП «Київське лісове господарство» письмових погоджень та прийняття оспорюваних розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації від 31.03.2008 року №№344-363, від 01.04.2008 року, №№370-409 діяла Постанова КМУ від 27.06.2007 року №883 «Про затвердження Положення про Державний комітет лісового господарства України», згідно п.1 якого Державний комітет лісового господарства України є центральним органом виконавчої влади з питань лісового, мисливського господарства та полювання, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони околишнього природного середовища.

Отже, ДП «Київське лісове господарство» вже в березні 2007 року, Київська обласна адміністрація на протязі 2007 - 2008 років, органи прокуратури Київської області на протязі 2008 -2009 років та Кабінет Міністрів України впродовж 2007 - 2008 років були обізнані (довідались) або могли довідатись про порушення свого права, якщо таке право порушено або про особу, яка його порушила.

Прокурором зворотнього ,що органи державної влади порушили чи вчасно не виконали покладені на них Кабінетом Міністрів України зобов`язання, не доведено.

Верховний Суд України 16 вересня 2015 року висловив правову позицію у справі №6- 68цс15, за якою: «...Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже з огляду на статус держави та її органів як суб`єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів».

Такої ж правової позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду згідно постанови від 05 червня 2018 року по справі №359/2421/15-ц.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Відповідно, дана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі за № 6-68цс15.

Верховний суд України в рішенні від 03.02.2016 року по справі № 6-75цс15 зазначив, що «можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15,16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-152цс14 від 19.10.2014 р. та у справі № 6-75цс15 та від 03.02.2016 р., позивач, при зверненні із позовною заявою до суду, повинен обґрунтувати та надати відповідні докази, які чітко вкажуть на час з кого останньому стало відомо про порушення його права.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 23.12.2014 року у справі №3-194гс14 та від 25.03.2015 року у справі № 3-21гс15 облік строку позовної давності за позовними вимогами прокуратури починається не з моменту проведення відповідної перевірки, а з часу коли державний орган представництво якого здійснюється знав чи міг знати про відповідні порушення.

Верховний суд України у справі № 6-2469цс16 від 16.11.2016 р. дійшов висновку, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Як зазначено у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко гроти України» від 01.06.2006 р. самі по собі допущені органами влади порушення при передачі чайна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна.

Як убачається з матеріалів справи позовна вимога прокурора про визнання недійсними розпоряджень Київської обласної державної адміністрації заявлена до відповідача Київська обласна державна адміністрація. Відповідач Київська обласна державна адміністрація заявила про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Враховуючі наведе, на момент звернення до суду органів прокуратури в інтересах позивачів по справі в січні 2015 року, відбувся сплив позовної давності по заявлених вимогах.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову на підставі належних та допустимих доказів по справі.

А тому, доводи першого заступника прокурора Київської області про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, у даному випадку, не є підставою для задоволення апеляційних вимог.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна