П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс Плюс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурлак Олександра Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, поновлення іпотеки та обтяження,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, поновлення іпотеки та обтяження.

У червні 2021 року позивач подав заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначив, що 03 липня 2017 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2017-05-22-000034-a від 02.06.2017 року, між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Рієлтіс Плюс» був укладений Договір про відступлення прав вимоги та Договір про відступлення права вимоги за Іпотечними договором, за умовами якого ТОВ «Рієлтіс Плюс» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним Договором №1235pvi-08-04 від 17.08.2004 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», а також за Іпотечними договором від 29.09.2004 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит».

Відповідно до умов Іпотечного договору від 29.09.2004 року предметом іпотеки виступає нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

30.05.2019 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва у цивільній справі № 752/4653/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя було затверджено мирову угоду про поділ майна подружжя, в тому числі нежитлового приміщення №5, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Право спільної часткової власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47645480 від 05.07.2019 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 32269835 та 32269760.

В подальшому ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 30.05.2019 року була скасована 01.09.2020 року Київським апеляційними судом, а 03.02.2021 року Голосіївським районним судом міста Києва позовну заяву було залишено без розгляду, після чого на кожне окреме приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було відкрито новий розділ.

Так, було відкрито новий розділ нежитловому приміщенню №5/2, що знаходиться по АДРЕСА_2 , та присвоєно РНОНМ 000, який в подальшому було неодноразово перереєстровано. Зокрема, 10.07.2019 року право власності на нежитлове приміщення №5/2, що знаходиться по АДРЕСА_2 , було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі Договору про поділ майна подружжя, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Татаринцевою Є.А., зареєстровано за №743. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 47701822 від 10.07.2019 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 32325198.

22.12.2020 року право власності на нежитлове приміщення №5/2, що знаходиться по АДРЕСА_2 , перейшло до ОСОБА_1 на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Косенко М.О. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 55854038 від 22.12.2020 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 39845414.

В цей же день, 22.12.2020 року, право власності на нежитлове приміщення №5/2, що знаходиться по АДРЕСА_2 перейшло до ОСОБА_4 на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Косенко М.О., зареєстровано за №1637. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 55855813 від 22.12.2020 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 39847139.

Також було відкрито новий розділ і нежитловому приміщенню №5/1, що знаходиться по АДРЕСА_2 та присвоєно РНОНМ 000, який в подальшому було неодноразово перереєстровано, зокрема, 10.07.2019 року право власності на нежитлове приміщення №5/1, що знаходиться по АДРЕСА_2 , було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі Договору про поділ майна подружжя, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Татаринцевою Є.А., зареєстровано за №743. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 47702154 від 10.07.2019 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 32325292.

22.12.2020 року право власності на нежитлове приміщення №5/1, що знаходиться по АДРЕСА_2 перейшло до ОСОБА_4 на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Косенко М.О., зареєстровано за №1636. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 55855138 від 22.12.2020 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 39846422.

Після чого на підставі висновку щодо технічної можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна, серія та номер: бн, виданий 23.12.2020, видавник: ТОВ "Б-Т-І", договору дарування, серія та номер: 1637, виданий 22.12.2020, приватним нотаріусом КМНО Косенко М.О., договору дарування, серія та номер: 1636, виданий 22.12.2020, приватним нотаріусом КМНО Косенко М.О. було об`єднано нежитлове приміщення №5/1, що знаходиться по АДРЕСА_2 з нежитловим приміщенням №5/2, що знаходиться по АДРЕСА_2 , після чого об`єкти нерухомого майна були закриті індексний номер рішення: 55900988.

Після об`єднання нежитлових приміщень №5/1 та №5/2 стало нежитлове приміщення знову ж таки під №5, що знаходиться по АДРЕСА_2 та відкрито в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з присвоєнням РНОНМ 000. В даному розділі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 55899678 від 23.12.2020 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 39888769.

18.01.2021 року право власності на нежитлове приміщення №5 загальною площею 97,4 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2 перейшло до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Бурлак О.В. зареєстровано за №190. Право спільної часткової власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 56200790 від 18.01.2021року, номер запису про право власності/довірчої власності: 40163673 та 40163728.

В Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис про припинено іпотеки та обтяження на підставі заяви про припинення записів про іпотеку, заборону, серія та номер: б/н, виданий 26.06.2019, видавник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РІЄЛТІС ПЛЮС", внесений 05.07.2019 ОСОБА_6 Комунальне підприємство "Реєстратор", м. Київ, індексний номер рішення: 47644562. Однак така заява ніколи не видавалась та не направлялась державному реєстратору.

Позивач зазначав, що в ході протиправних дій групи осіб на підставі підробної заяви Іпотекодержателя було виведено вищезазначене нерухоме майно з під іпотеки, а право власності перереєстровано на інших осіб з наступним поділом і об`єднанням предмету іпотеки без згоди іпотекодержателя.

Зазначає, що на даний час існує ризик істотного ускладнення можливості ефективного захисту, поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він й звернувся до суду. За таких умов виникла необхідність у забезпеченні позову в даній справі.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення №5, що знаходиться по АДРЕСА_2 , номер РНОНМ 000, право спільної часткової власності на яке зареєстровано за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 , та шляхом встановлення заборон державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення №5, що знаходиться по АДРЕСА_2 , номер РНОНМ 000.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково; заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення №5, що знаходиться по АДРЕСА_2 номер, РНОНМ 000; у задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

19 листопада 2021 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, не погоджуючись із викладеними у апеляційній скарзі доводами, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що вказана ухвала відповідає наведеним вимогам.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існує спір щодо правомірності рішень про державну реєстрацію нежитлових приміщень, а обраний позивачем захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти реєстраційні дії щодо вказаних нежитлових приміщень є співмірним заявленим позовним вимогам та забезпечить в подальшому виконання можливого рішення суду.

З наведеною позицією суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Як зазначено вище, одним із основних питань, які суд вирішує при забезпеченні позову, є питання співмірності заявленого заходу забезпечення позову як позовним вимогам, так і заявленим можливим ризикам. При цьому, зважаючи на положення ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог.

Апеляційним судом встановлено, що доводи апеляційної скарги насамперед зводяться до критики позовних вимог позивача, що в даному випадку не може бути предметом розгляду апеляційного суду, оскільки на даній стадії розгляду справи оцінка обґрунтованості позовних вимог судом здійснюватись не може.

З представлених до суду матеріалів суд вбачає наявність спору між сторонами, що фактично не заперечувалося ні апелянтом, ні заявником.

При цьому, оскільки метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення лише можливого в майбутньому порушення, вимога щодо представлення доказів наявності обставин, яких ще не існує, та на уникнення яких і направлені заходи забезпечення позову, не може вважатися належною. Підставою ж для застосування заходів забезпечення позову є встановлення об`єктивної можливості вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист прав, які є предметом розгляду. За таких умов сама по собі наявність необмеженого права особи розпорядитися майном задля уникнення можливої відповідальності і є тими ризиками, які мають враховуватися при вирішення даного роду питань.

Окремо колегія суддів зважає на відсутність підстав для прийняття доводів апелянта щодо існування іншої судової справи зі схожими вимогами як підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову. Зазначені доводи можуть бути враховані судом при вирішенні інших процесуальних питань, зокрема щодо наявності чи відсутності підстав для закриття провадження у одній з таких судових справи, однак не при вирішенні питання про забезпечення позову. При цьому апеляційний суд зважає й на те, що незважаючи на схожість вимог у даній справі та у справі, на яку посилається апелянт, вони не є тотожними ряд відмінних позовних вимог.

Апеляційним судом також встановлено, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявником належним чином було обґрунтовано наявність ризиків, тобто ще не реалізованих але можливих ускладнень для виконання рішення суду у разі задоволення позову та ефективного захисту прав сторони, існування яких і передбачає можливість забезпечення позову. За таких умов колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, відтак у суду відсутні підставі для задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько