Справа №463/9534/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю секретаря судового засідання Рум`янцевої Ю.П.,

представника позивача Титаренко Є.Б.,

представника відповідача Григи Ф.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом адвоката Солоніної Євгенії Борисівни (Адвокатське об`єднання «Адвокатська компанія А.З.Партнери», 79007, м.Львів, вул.Технічна, 4) в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за договором доручення, -

в с т а н о в и в :

Адвокат Солоніна Є.Б. звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором доручення.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26.10.2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів передано на розгляд Галицького районного суду м.Львова за територіальною підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2020 року вказану цивільну справу передано в провадження судді Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М.

Ухвалою суду від 02.12.2020 року справу прийнято до провадження, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.03.2021 року вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.04.2021 року справу призначено до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог, адвокат Солоніна Є.Б. вказує на те, що між сторонами було укладено безоплатний договір доручення та на підставі якого видано Довіреність від 21.12.2017 року, якою позивач уповноважила відповідача користуватись та розпоряджатись транспортним засобом марки Honda Civic, 2008 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , що належить їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого Львівським відділом ДАІ. Зазначає, що відповідно до вимог ст.1003 ЦК України, у довіреності чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити відповідачу як повіреному, зокрема: «укладати від імені позивача договори щодо розпорядження та користування автомобілем, визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови, одержувати належні позивачу за цими договорами грошові суми». Відповідач ОСОБА_2 , як повірений позивачем, відчужив належний останній транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу, приховавши факт продажу автомобіля та всупереч умовам довіреності та вимогам ЦК України, належні позивачу з продажу транспортного засобу кошти не повернув. Також зазначає, що з відповіді Начальника Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області від 25.10.2019 року №31/13-К245 на адвокатський запит в інтересах позивача, отримано копію укладеного відповідачем договору купівлі-продажу та інформацію щодо вартості продажу автомобіля, яка становить 180 200,00 грн. За наведених обставин, просить позов задоволити.

01.02.2021 року відповідач ОСОБА_2 скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що проти позовних вимог заперечує, оскільки транспортний засіб, який належав позивачу на праві власності, був відчужений в законний спосіб, в межах повноважень, наданих довірителем на підставі довіреності від 21.12.2017 року. Вказує, що за домовленістю з подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , автомобіль був переданий в користування, а фактично проданий (відчужений) до його формального оформлення відчуження згідно з договором купівлі продажу від 27.12.2017 року. Необхідність юридичного оформлення відчуження транспортного засобу була викликана саме вимогою позивача, оскільки її чоловік обіймав посаду державного службовця МЗС України та перебував у довготривалому відрядженні в посольстві України в Королівстві Нідерланди та, як службовець відповідного рангу, був зобов`язаний подавати щорічну декларацію доходів та видатків державного службовця та членів сім`ї. Грошові кошти, вказані в позовній заяві були передані новим власником транспортного засобу подружжю ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , що стверджується останнім, який фактично займався питанням підшукання покупця транспортного засобу, узгоджував всі питання користування, володіння та розпорядження таким. Зазначає, що факт передачі коштів подружжю ОСОБА_1 ОСОБА_3 після отримання у фактичне користування та розпорядження транспортного засобу стверджується також тим, що юридичне оформлення відчуження автомобіля відбулось в пришвидшеному режимі. Додатковим доказом формальності оформлення фактичних правовідносин такого відчуження є те, що власником автомобіля (покупцем за договором) є рідний брат відповідача. Відтак, просить відмовити в задоволенні позову.

Представником відповідача адвокатом Григою Ф.В. в судових дебатах надано письмові обґрунтування правової позиції відповідача, в яких звертає увагу суду на те, що транспортний засіб був відчужений відповідачем в законний спосіб, в межах повноважень, наданих довірителем на підставі довіреності від 21.12.2017 року. Відповідно до повноважень, наданих повіреній особі та викладених в означеному дорученні, відповідач наділявся правом укладати від імені позивача договори щодо розпорядження автомобілем, визначаючи на власний розсуд ціну та інші їх умови. Зазначає, що вимоги оформлення передачі коштів від реалізації транспортного засобу шляхом написання розписки про одержання коштів та передання такої в розпорядження довіреної особи, в довіреності не передбачено. Відтак, покликання сторони позивача на невиконання відповідачем приписів довіреності з підтвердженням передачі грошей позивачу з обов`язковим оформленням розписки, не повинні братись судом до уваги. Крім того, вказує, що твердження позивача про відсутність в її розпорядженні грошових коштів спростовується декларацією ОСОБА_3 за 2017 рік, за якою підтверджується отримання його дружиною позивачем у справі ОСОБА_1 доходу від відчуження рухомого майна в розмірі 180 200 грн., що відповідає розміру вартості відчуженого транспортного засобу та заявленої в позовній заяві суми вимоги. Також твердження позивача про відсутність передачі грошей довіреною особою (відповідачем) після продажу транспортного засобу додатково спростовується викладеними в позовній заяві ОСОБА_1 вимогами про розподіл спільного майна подружжя у справі №465/1270/20.

Представник позивача адвокат Титаренко Є.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити. Крім того, просила суд врахувати практику Верховного Суду.

Представник відповідача адвокат Грига Ф.В. проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів безпідставності таких.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 26.10.2021 року проти задоволення позову заперечив, вказавши, що діяв в межах наданої ОСОБА_1 довіреності та повернув їй кошти за проданий транспортний засіб.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.129 Конституції України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.04.2011 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, виданого Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.34).

21.12.2017 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 або ОСОБА_2 користуватись та розпоряджатись (передати в оренду, обміняти, продати) належним їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого 03.07.2008 року Львівським відділом реєстраційно-ексзаменаційної роботи ДАІ, автомобілем марки Honda Civic, 2008 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , про що надала Довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бабяк Г.М., зареєстровану в реєстрі за №1784 (а.с.4-5).

З відповіді начальника Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України Плашовецького О. №31/13-К-245/з від 25.10.2019 року вбачається, що вартість продажу транспортного засобу Honda Civic, 2008 року випуску становить 180 200,00 грн. (а.с.7-8).

22.12.2017 року ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 (продавець) на підставі доручення та ОСОБА_2 (покупець) уклали договір купівлі продажу, за умовами якого, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки Honda Civic, який зареєстрований за продавцем 03.07.2008 року. Вказаний договір оформлений та підписаний сторонами у сервісному центрі РСЦ МВС в Львівській області за №4641/2017/759789 в присутності адміністратора (а.с.9-10).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що є братом відповідача ОСОБА_2 та знайомий з ОСОБА_3 і його дружиною ОСОБА_1 . За домовленістю з ОСОБА_3 погодився купити автомобіль за суму, яка в еквіваленті становить близько 180 000,00 грн. Передача коштів за автомобіль відбувалась в присутності його брата ОСОБА_2 та подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_1 сказала, що надасть доручення ОСОБА_4 , оскільки потрібно зняти автомобіль з обліку до кінця року, у зв`язку з поданням її чоловіком ОСОБА_3 декларації про доходи, як держслужбовцем. Після реєстрації автомобіля на себе, переслав ОСОБА_1 копію договору купівлі продажу, оригінал якого віддав їй згодом. Крім того, зазначив, що після розрахунку за продаж автомобіля, жодних претензій не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 надав пояснення про те, що товаришує з ОСОБА_5 . У 2017 році переїхав з колишньою дружиною ОСОБА_1 до Нідерландів на двох автомобілях марки Honda у зв`язку з робочим відрядженням. Автомобіль, яким користувалась ОСОБА_1 , був довший час у користуванні, а тому, він з дружиною вирішили продати його та купити новий. Гроші від продажу вказаного автомобіля отримав у присутності ОСОБА_1 в сумі, вказаній в угоді. Оскільки суму від продажу транспортного засобу був зобов`язаний декларувати, просив покупця провести оформлення автомобіля на себе до кінця поточного року. Виручену від продажу суму коштів, в подальшому перевів у Євро валюту, якою повинен був розрахуватись за новий автомобіль, придбаний для ОСОБА_1 . Цю ж суму грошей разом з ОСОБА_1 перевозили за кордон. При цьому, купівля нового автомобіля була погоджена з ОСОБА_1 . Вважає, що виручені від продажу автомобіля марки Honda, грошові кошти були спільними, оскільки отримані під час перебування в шлюбі. Також зазначив, що присутнім при безпосередньому оформленні нотаріальної довіреності Потапчук О.П. на ОСОБА_2 не був.

Відповідно до ч.1,2 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно до ч.1 та ч.3 ст.244 ЦК України, представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Частиною 1 ст.1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Згідно п.3 ч.1 ст.1006 ЦК України, повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.655 ЦК України, сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець, при цьому останній має право на отримання від покупця грошової суми - вартості отриманого товару.

Відповідно до ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за правочином виникає з моменту передачі майна.

Отже, аналіз змісту наведених норм діючого законодавства дає підстави дійти висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 , як представник продавця ОСОБА_1 , отримавши за договором купівлі-продажу від покупця ОСОБА_2 грошові кошти за належний позивачу на праві приватної власності автомобіль Honda Civic, р.н. НОМЕР_2 , повинен був передати такі ОСОБА_1 .

Позивач заперечує факт передачі відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів, отриманих за договором купівлі-продажу автомобіля, разом з тим, належних доказів на підтвердження зазначеної обставини та спростування доводів відповідача з цього приводу не надала.

Натомість, такі твердження позивача спростовуються показами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в судовому засіданні вказали, що кошти за проданий автомобіль були передані ОСОБА_1 та її чоловіку.

Крім того, як вбачається з витягів із щорічної декларації ОСОБА_3 за 2017 рік, його дружина ОСОБА_1 отримала дохід в розмірі 180 200,00 грн. від відчуження рухомого майна, в той час, як у щорічній декларації за 2016 рік зазначено про наявність в неї автомобіля марки Honda Civic, 2008 р.в. Таким чином, вказана у декларації сума доходу відповідає розміру вартості відчуженого транспортного засобу за договором купівлі продажу та заявленої в позові суми вимоги.

При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу покликання представника позивача на висновки Верховного Суду, оскільки такі стосуються обставин справи про стягнення заборгованості за договором позики та є відмінними від обставин даної справи.

За вимогами ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Таким чином, враховуючи зміст повноважень, якими на підставі довіреності від 21.12.2017 року був наділений відповідач ОСОБА_2 , відчуження ним належного позивачу автомобіля за ціною, визначеною на власний розсуд у розмірі 180 200,00 грн., відсутність вимоги оформлення передачі коштів від реалізації транспортного засобу шляхом написання розписки про одержання коштів та передання такої в розпорядження довіреної особи, на переконання суду, свідчить про дотримання відповідачем передбаченого ч.1 ст.1004 ЦК України обов`язку вчинення дій відповідно до змісту наданого йому доручення та в межах повноважень, передбачених таким. Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами наявності факту неповернення їй грошових коштів відповідачем, а тому, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволені позовних вимог, понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 8-14, 141, 223, 247, 258, 263-265, 354, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову адвоката Солоніної Євгенії Борисівни в інтересах ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько