Справа № 368/1076/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Закаблук О.В.

при секретарі- Балацька В.В.

За участі:

Скаржник - ОСОБА_1

- розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, - начальника відділу Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Родіни Тетяни Олексіївни, заінтересована особа, - ОСОБА_2 , яка подана в порядку ст. 447 ЦПК України, суд, -

В С Т А Н О В И В :

10.11.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця, - начальника відділу Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Родіни Тетяни Олексіївни, заінтересована особа, - ОСОБА_2 , яка подана в порядку ст. 447 ЦПК України, яка подана в порядку ст. 447 ЦПК України, в якій скаржник просить суд винести судове рішення, на підставі якого:

1. Визнати неправомірною відмову Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений постановами державного виконавця від 09.11.2020 року та від 08.10.2021 року у виконавчому провадженні № 54995008 від 26.10.2017 року на картковий рахунок НОМЕР_1 , який відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль».на ім`я ОСОБА_1 та використовується для виплати йому заробітної плати.

2. Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з карткового рахунку НОМЕР_2 ШАН, який відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 та використовується для виплати мені заробітної плати, не пізніше наступного робочого дня з дня набрання рішенням суду законної сили.

Свої вимоги, викладені в прохальній частині скарги, скаржник ОСОБА_1 в мотивувальній частині скарги обгрунтовує наступними обставинами та нормами права:

На примусовому виконанні у Кагарлицькому відділі державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 368/222/16, виданий 05.05.2016 року про стягнення з нього, - ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 боргу на суму 177911грн.

За даним документом 26.10.2017 року було відкрито виконавче провадження № 54995008.

Тому, коли він влаштувався на роботу в АТ «УКРПОШТА» м. Київ, у вересні 2019 року він подав державному виконавцю заяву, щоб заборгованість вираховували щомісячно 20% з його заробітної плати, яку отримує за місцем своєї роботи, та яку перераховують на картковий рахунок НОМЕР_3 , який відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» на його ім`я, - ОСОБА_1 та використовується для виплати йому заробітної плати.

Відповідно ст.ст. 68-70 ЗУ «Про виконавче провадженая» розмір даного виду стягнення на ці кошти не може бути більшим, ніж 20%.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 КЗпП, під час кожної виплати зарплати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20%, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - 50% зарплати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено 50% заробітку.

Відповідно до КЗпП та Закону «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати зарплати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Таким чином на даний час, починаючи з вересня 2019 року по даний час щомісячно з йогої заробітної плати вираховується 20% коштів, згідно із постановою державного виконавця від 11.09.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника, винесеною у виконавчому провадженні № 54995008, що підтверджується відповіддю виконавчої служби та довідкою з місця роботи, яку надасть в судове засідання.

І, не дивлячись на те, що з його зарплати бухгалтерія вираховує визначену законом суму коштів згідно із постановою державного виконавця від 11.09.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника, винесеною у ВП № 54995008, на зарплатню, що надходить на його картковий рахунок накладено арешт, і тому тепер з жовтня 2021 року решту заробітної плати, що надійшла на картковий рахунок, - він не може отримати.

При цьому підкреслює, що його заробітна плата є єдиним джерелом не тільки його існування, але і його багатодітної сімї, адже має четверо малолітніх дітей, що позбавляє його законного конституційного права на отримання винагороди за його працю, а всю його сім`ю позбавляє мінімального матеріального забезпечення. У зв`язку з цим у нього виникли дуже великі труднощі. На сьогоднішній день він не може сплачувати комунальні послуги, забезпечувати життєві потреби його дітей, розраховуватися по кредитним договорам, не може повернути борги своїм знайомим, хто позичив йому за цей час грошей на прожиття. До того ж, четверо дітей крім харчування потребують ще й одягу, іграшок, шкільного приладдя, нерідко і ліків, а коштів у вигляді державної допомоги на це все не вистачає.

Відповідно до чинного законодавства України заробітна плата, стипендія, пенсія, соціальна допомога та інші соціальні виплати - це так звані кошти цільового призначення. Стягнення з цільових виплат боржника здійснюють підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці, які власне нараховують зарплату, пенсію, стипендію тощо на підставі документів від виконавців. Це визначено статтею 69 Закону України «Про виконавче впровадження».

Відповідно до усної інформації з бухгалтерії з його зарплати з вересня 2019 року по даний час щомісячно вираховується 20% згідно постанови державного виконавця в рахунок погашення боргу. Довідку про це надасть в судове засідання.

Отже, відповідно до Закону він сплачує свої борги, але чомусь у жовтні 2021 року було накладено арешт на всю заробітну плату, яка надходить на картковий рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» на його ім`я, - ОСОБА_1 , та використовується для виплати йому заробітної плати.

Таким чином, він не може отримати решту свого заробітку, який йому необхідний для життя і отримання якого гарантовано йому Конституцією України. А Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Адже, Конституція України, проголосивши Україну соціальною і правовою державою, визначила обов`язок держави щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини. Складовою цього обов`язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю, що зазначено у статтях 13, 43 Конституції України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Відповідно до ст..43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертаються у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно наданих ним банківських виписок по арештованому рахунку, видно, що всі кошти на картковому рахунку є заробітною платою, вірніше частиною заробітної плати, що надходить на рахунок з бухгалтерії після відрахування 20% згідно з постановою державного виконавця. Отже, арешт цієї частини зарплати є незаконним і антиконституційним.

Враховуючи вищевикладене, він звернувся у жовтні 2021 року із заявою до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням зняти арешт з його карткового рахунку, але отримав відмову, яку вважає незаконною.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Крім того, у відповіді ВДВС міститься роз`яснення про те, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з коштів боржника може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, поновлення мого порушеного права на отримання заробітної плати можливе виключно шляхом зняття арешту з банківського рахунку в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», на якому знаходиться його заробітна плата.

Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 449 ЦПК України скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Письмову відмову та копії постанов про арешт коштів боржника він отримав 05.11.2021 року.

Судовий збір за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС не сплачується. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №589/6044/2013 від 14.02.2018 року.

Враховуючи та керуючись ст.ст. 16, 19, 68-70, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 321 ЦК України, ст. 447-449 ЦПК України, скаржник просить суд винести судове рішення, на підставі якого задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині його скарги.

10.11.2021 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/1076/21, провадження № 4 с/368/26/21.

10.11.2021 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 447, 448 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16 год. 00 хв. 20.12.2021 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 20.12.2021 року, скаржник ОСОБА_1 вимоги, викладені в прохальній частині скарги, - підтримав в повному обсязі, обгрунтовував свої вимоги обставинами, та нормами права, які викладені в мотивувальній частині його скарги, та які наведені вище в мотивувальній частині даної ухвали.

В судове засідання, яке відбулося 20.12.2021 року, особа, дій якої оскаржуються, - начальник Кагарлицького районного відділу ДВС в Обухівському районі Центрального міжрегіонального Управління Міністретсва юстиції (м. Київ) Родіна Тетяна Олексіївна не з`явилася, хоча, - повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

ОСОБА_3 не надіслала на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у її відсутність, а тому її неявку в судове засідання, яке відбулося 20.12.2021 року, - суд визнав неповажною, та відповідно, такою, яка не прешкоджала розгляду справи по суті поданої скарги.

В судовому засіданні, яке відбулося 20.12.2021 року, заінтересована особа, - ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення вимог, викладених в скарзі ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши скаржника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення вимог, викладених в скарзі, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права:

На примусовому виконанні у Кагарлицькому відділі державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 368/222/16, виданий 05.05.2016 року про стягнення з нього, - ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 боргу на суму 177911грн.

За даним документом 26.10.2017 року було відкрито виконавче провадження № 54995008.

Тому, коли ОСОБА_1 влаштувався на роботу в АТ «УКРПОШТА» м. Київ, у вересні 2019 року він подав державному виконавцю заяву, щоб заборгованість вираховували щомісячно 20% з його заробітної плати, яку отримує за місцем своєї роботи, та яку перераховують на картковий рахунок НОМЕР_3 , який відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» на його ім`я, - ОСОБА_1 та використовується для виплати йому заробітної плати.

Відповідно ст.ст. 68-70 ЗУ «Про виконавче провадженая» розмір даного виду стягнення на ці кошти не може бути більшим, ніж 20%.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 КЗпП, під час кожної виплати зарплати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20%, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - 50% зарплати, яка належить до виплати працівникові.

При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено 50% заробітку.

Відповідно до КЗпП та Закону «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати зарплати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Таким чином на даний час, починаючи з вересня 2019 року по даний час щомісячно з заробітної плати скаржника ОСОБА_1 відраховується 20% коштів, згідно із постановою державного виконавця від 11.09.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника, винесеною у виконавчому провадженні № 54995008, що підтверджується відповіддю виконавчої служби та довідкою з місця роботи, яку надасть в судове засідання.

Проте, не дивлячись на те, що з зарплати ОСОБА_1 бухгалтерія підприємства вираховує визначену законом суму коштів згідно із постановою державного виконавця від 11.09.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника, винесеною у ВП № 54995008, на зарплатню, що надходить на його картковий рахунок накладено арешт, і тому тепер з жовтня 2021 року решту заробітної плати, що надійшла на картковий рахунок, - скаржник ОСОБА_1 не може отримати.

Суд наголошує на тій обставині, що заробітна плата скаржника ОСОБА_1 є єдиним джерелом не тільки його існування, але і його багатодітної сімї, адже скаржник ОСОБА_1 має на утриманні четверо малолітніх дітей, що позбавляє ОСОБА_1 законного конституційного права на отримання винагороди за його працю, а всю сім`ю ОСОБА_1 позбавляє мінімального матеріального забезпечення.

У зв`язку з накладенням арешту на зарплатний рахунок ОСОБА_1 у нього виникли дуже великі труднощі фінансового характеру:

- ОСОБА_1 не може сплачувати комунальні послуги, забезпечувати життєві потреби його дітей, розраховуватися по кредитним договорам, не може повернути борги;

- четверо малолітніх дітей, окрім харчування, - потребують ще й одягу, іграшок, шкільного приладдя, нерідко і ліків, а коштів у вигляді державної допомоги на це все не вистачає.

Відповідно до чинного законодавства України заробітна плата, стипендія, пенсія, соціальна допомога та інші соціальні виплати - це так звані кошти цільового призначення. Стягнення з цільових виплат боржника здійснюють підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці, які власне нараховують зарплату, пенсію, стипендію тощо на підставі документів від виконавців. Це визначено статтею 69 Закону України «Про виконавче впровадження».

Відповідно до усної інформації з бухгалтерії з зарплати ОСОБА_1 з вересня 2019 року по даний час щомісячно вираховується 20% згідно постанови державного виконавця в рахунок погашення боргу, що підтверджується довідками, які видані бухгалтерією підприємства роботодавця скаржника, які містяться в матеріалах справи.

Отже, відповідно до Закону скаржник ОСОБА_1 сплачує свої борги по виконавчому листу, але у жовтні 2021 року постановою державного виконавця безпідставно було накладено арешт на всю заробітну плату, яка надходить на картковий рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я скаржника, - ОСОБА_1 , та використовується для виплати йому заробітної плати.

Таким чином, він не може отримати решту свого заробітку, який йому необхідний для життя і отримання якого гарантовано йому Конституцією України.

Суд наголошує, що Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються, і не можуть бути скасовані, адже, - Конституція України, проголосивши Україну соціальною і правовою державою, визначила обов`язок держави щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини. Складовою цього обов`язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю, що зазначено у статтях 13, 43 Конституції України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Відповідно до ст..43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертаються у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно наданих скаржником ОСОБА_1 банківських виписок по арештованому рахунку, видно, що всі кошти на картковому рахунку є заробітною платою, вірніше частиною заробітної плати, що надходить на рахунок з бухгалтерії після відрахування 20% згідно з постановою державного виконавця. Отже, арешт цієї частини зарплати є незаконним і антиконституційним.

Враховуючи вищевикладене, скаржник ОСОБА_1 звернувся у жовтні 2021 року із заявою до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням зняти арешт з його карткового рахунку, але отримав відмову, яку, на думку суду, з огляду на обставини, вищевказані судом, - слід визнати незаконною.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Крім того, у відповіді ВДВС міститься роз`яснення про те, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з коштів боржника може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, поновлення порушеного права скаржника ОСОБА_1 на отримання заробітної плати можливе виключно шляхом зняття арешту з банківського рахунку в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», на якому знаходиться заробітна плата скаржника.

Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 449 ЦПК України скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Письмову відмову та копії постанов про арешт коштів боржника ОСОБА_1 отримав 05.11.2021 року, - а тому процесуальні строки на подання скарги скаржником ОСОБА_1 , - не пропущено.

Так, згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Норми ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в нших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується ст.ст. 7, 22. 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно волі інших осіб.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема, - із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно, існування оспорюваного арешту за вищевказаних обставин справи порушує положення ст.ст. 41, 46 Конституції України, положень ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України, а тому суд вважає, що скаржник правомірно звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в поряд встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушен невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України скаржник, як власник майна, має права безперешкодно користуватись та розпоряджатися своєю власністю, таке право гарантується державою.

Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертаються у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покритгя в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно наданих ним довідки та банківської виписки по арештованому рахунку, видно, що всі кошти на картковому рахунку є заробітною платою скаржника ОСОБА_1 , отже, - звернення даного виду стягнення на ці кошти регламентується ст.ст. 68-70 ЗУ «Про виконавче провадження» і не може бути більшим, ніж 20%.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з коштів боржника може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Хонякіна проти Грузії» № 17767/08 від 19 червня 2012 року, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статгею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, діїчи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 41, 46 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 386, 391 ЦК України, ч. 5 ст. 59, ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», правовою позицією Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Хонякіна проти Грузії» № 17767/08 від 19 червня 2012 року, ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 258, 259, 260, 261, 263, 268, 450, ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, - начальника відділу Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Родіни Тетяни Олексіївни, заінтересована особа, - ОСОБА_2 , яка подана в порядку ст. 447 ЦПК України, - задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений постановами державного виконавця від 09.11.2020 року та від 08.10.2021 року у виконавчому провадженні № 54995008 від 26.10.2017 року на картковий рахунок АН, який відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль».на ім`я ОСОБА_1 та використовується для виплати йому заробітної плати.

Зобов`язати Кагарлицький відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з карткового рахунку НОМЕР_3 , який відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 , та використовується для виплати заробітної плати, - не пізніше наступного робочого дня з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвала на підставі п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частинісдового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ч. 2ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скаргаподана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ч. 1 ст. 35 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редкцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно, ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: О.В. Закаблук