головуючий у суді І інстанції Бабко В.В.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Мостової Г.І.,

суддів Березовенко Р.В., Гаращенка Д.Р.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «Пактум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», в особі уповноваженої на ліквідацію банку Стрюкової Ірини Олександрівни про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 липня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R0В,

Відповідно до кредитного договору банк надав відповідачу кредит у сумі 98 500 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит у строк до 05 липня 2016 року або достроково у випадках, передбаченими кредитним договором.

Банк свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у встановленому розмірі.

Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 76 236 грн 11 коп., з яких: 27 409 грн 54 коп. - поточна заборгованість за кредитом; 19 794 грн 88 коп. - заборгованість за прострочення кредиту; 2 762 грн 02 коп. - інфляційні втрати; 208 грн 75 коп. - 3% річних; 7 268 грн 92 коп. - сума простроченої заборгованості за відсотками; 810 грн 24 коп. - інфляційні втрати (відсотки), 75 грн 10 коп. - 3% річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення відсотків; 639 грн 07 коп. - сума заборгованості за нарахованими відсотками; 17 267 грн 59 коп. - пеня, нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою відсотків та кредиту у розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року, задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №R0В від 05 липня 2012 року у розмірі 76 236 грн 11 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 березня 2021 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, заочне рішення за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

15 грудня 2017 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №151217нв, за яким до ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №R0В від 05 липня 2012 року.

26 грудня 2017 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» та ТОВ «Колекторське агентство «Пактум» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №151217нв, за якими до ТОВ «Колекторське агентство «Пактум» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №R0В від 05 липня 2012 року.

Протокольною ухвалою у судовому засіданні від 08 травня 2020 року, замінено ПАТ «ВТБ Банк» на належного позивача, правонаступника ТОВ «Колекторське агентство «Пактум».

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ВТБ Банк» в особі уповноваженої на ліквідацію Банку Стрюкової І.О. про визнання недійсним кредитного договору.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 05 липня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R0В.

Відповідно до кредитного договору банк надав кредит у сумі 98 500 грн зі сплатою 31% річних, а ОСОБА_1 зобов`язалась погашати заборгованість щомісячно ануїтетним платежем до 18 числа кожного місяця.

Внаслідок порушення умов кредитного договору станом на 23 вересня 2015 року, згідно з розрахунку заборгованості по кредиту наявна заборгованість у розмірі 76 236 грн 11коп.

Однак, ОСОБА_1 отримала у банку 05 липня 2012 року кредит у сумі 98 500 грн., при цьому з неї утримано комісію 11 810 грн 15 коп.

Так, у п. 3.7. договору вказано, що комісійна винагорода банку відсутня. В той же час, банк протиправно зменшив суму кредиту до 86 689 грн 85 коп. у зв`язку з комісією.

Умови договору, які стосуються сплати комісії, встановлюють плату за обслуговування кредиту, відповідно до положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, а тому є недійсними.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним кредитний договір №R0В від 05 липня 2012 року укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року позов ТОВ «Колекторське агентство «Пактум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колекторське агентство «Пактум» заборгованість за кредитним договором у розмірі 76 236 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк» в особі уповноваженої на ліквідацію банку Стрюкової І.О. про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колекторське агентство «Пактум» судовий збір у розмірі 1 218 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову ТОВ «Колекторське агентство «Панктум» та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 отримала у банку 05 липня 2012 року кредит у сумі 98 500 грн., при цьому з неї утримано комісію 11 810 грн 15 коп. Відповідно до п. 3.7. договору комісійна винагорода банку відсутня. В той же час, банк протиправно зменшив суму кредиту до 86 689 грн 85 коп. у зв`язку з комісією. Умови договору, які стосуються сплати комісії, встановлюють плату за обслуговування кредиту, відповідно до положень статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, а тому є недійсними. Застосувавши у цьому випадку утримання комісії, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

З урахуванням того, що кредитний договір містить умови, які:

стосуються сплати комісії, тобто встановлюють плату за обслуговування кредиту, які відповідно до положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, а тому є недійсними;

встановлюють вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі не виконання ним зобов`язань за договором, що не відповідає вимогам пункту 5 частини 3 статті 18 цього закону.

Крім цього, при подальшому розрахунку заборгованості за кредитним договором, сума комісії у розмірі 11 810 грн 15 коп. враховувалася при визначені розміру заборгованості відповідача з тілом кредиту, процентами, з її урахуванням визначалися штрафні санкції та розмір 3% річних і втрат, пов`язаних з інфляцією.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 12 листопада 2021 року визначено склад колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Мостової Г.І., суддів Березовенко Р.В., Гаращенка Д.Р.

Інші учасники, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечення на апеляційну скаргу не направили.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, враховує таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R0В.

Відповідно до кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 98 500 грн., зі строком кредитування до 05 липня 2016 року та сплатою за користування кредитними коштами 31% річних.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до пункту 3.9 кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів (картковий рахунок). Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів.

Відповідно до пункту 4.6 кредитного договору повернення кредиту та процентів здійснюється щомісячно згідно із графіком.

Сума щомісячного ануїтетного платежу розраховується таким чином, що протягом строку кредитування, вказаного у пункті 3.2 цього договору, сума кредиту, вказаного пункті 3.1 цього договору, та нараховані проценти повертаються у повному обсязі рівними частинами.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов`язань за кожен день порушення виконання зобов`язань, включаючи день погашення.

Згідно із пункту 9.4 кредитного договору сторони домовилися, що будь-яке порушення позичальником умов цього договору повинно розглядатись як істотне порушення цього договору, яке надає право банку в порядку, передбаченому цим договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених цим договором строків виконання зобов`язань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим договором.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

ПАТ «ВТБ Банк» зобов`язання за договором виконали, а відповідач порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань.

15 грудня 2017 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №151217нв, за яким до ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №R0В від 05 липня 2012 року.

26 грудня 2017 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Профкапітал» та ТОВ «Колекторське Агентство «Пактум» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №151217нв за якими до ТОВ «Колекторське Агентство «Пактум» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №R0В від 05 липня 2012 року.

Відповідно до статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту статей 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому, боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 26 грудня 2017 року ТОВ «Колекторське Агентство «Пактум» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.

Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем також не наданий не наданий.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо вимог за зустрічним позовом, то колегія апеляційного суду враховує таке.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам закону. Він породжує не ті права і обов`язки, яких бажали його учасники, а правові наслідки, котрі прямо передбачені у законі.

Частинами 1,3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-30, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.7. договору вказано, що комісійна винагорода банку відсутня.

Отже, умови, які стосуються сплати комісії та встановлюють плату за обслуговування кредиту, у кредитному договорі №R0В від 05 липня 2012 року, - відсутні.

Таким чином, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання вказаних умов несправедливими та визнання їх недійсними відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що банк протиправно зменшив суму кредиту з 98 500 грн до 86 689 грн 85 коп. у зв`язку з комісією, то колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що по-перше, неналежне виконання умов договору не тягне за собою його недійсність, по-друге, сума грошових коштів у розмірі 11 810 грн 15 коп. згідно з призначення платежу «СКР Спеціальний картковий рахунок» є платою за розрахунково-касове обслуговування, яка здійснена за рахунок кредитних коштів.

Розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами (пункт 1.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-III від 05 квітня 2001 року).

Отже, плата за розрахунково-касове обслуговування не відноситься до банківської винагороди.

З огляду на це, колегія апеляційного суду вважає, що відсутні підстави для зменшення суми заборгованості за тілом кредиту на суму 11 810 грн 15 коп. та визнання недійсним кредитного договору з цих правових підстав.

З огляду доводи апелянта про несправедливі умови кредитного договору, дослідивши умови пункту 7.1 кредитного договору щодо встановлення відповідальності за невиконання умов договору у вигляді пені у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов`язань за кожен день порушення виконання зобов`язань, включаючи день погашення, - є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків позивача як споживача послуг банку, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов`язань за спірним договором.

Установивши нікчемність вказаних умов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в силу положень частини 2 статті 215 ЦК України визнавати їх недійсними у судовому порядку закон не вимагає, оскільки вони є недійсними в силу закону.

А відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції помилково обґрунтував свої висновки відсутністю підстав для задоволення позову в цій частині.

Таким чином, оскаржуване рішення в частині зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним щодо пені слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення, в редакції цієї постанови.

З огляду на встановлене, відсутні правові підстави для стягненні пені у розмірі 17 267 грн 59 коп., нарахованої у зв`язку з несвоєчасною сплатою відсотків та кредиту у розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу.

Отже, первісний позов підлягає задоволенню частково та оскільки відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, тому прострочена заборгованість за кредитом становить: 58 968 грн 52 коп., з яких: 27 409 грн 54 коп. - поточна заборгованість за кредитом; 19 794 грн 88 коп. - заборгованість за прострочення кредиту; 2 762 грн 02 коп. - інфляційні втрати; 208 грн 75 коп. - 3% річних; 7 268 грн 92 коп. - сума простроченої заборгованості за відсотками; 810 грн 24 коп. - інфляційні втрати (відсотки), 75 грн 10 коп. - 3% річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення відсотків; 639 грн 07 коп. - сума заборгованості за нарахованими відсотками. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції у силу вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи - частина 1 статті 133 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, судовий збір, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 942 грн 12 коп. підлягає компенсації відповідачу за рахунок держави.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року в частині первісного позову змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство ««Пактум»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство ««Пактум»» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58 968 грн 52 коп.

Компенсувати товариству з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство ««Пактум»» за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 942 грн 12 коп.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року в частині зустрічного позову про визнання кредитного договору №R0В від 05 липня 2012 року недійсним щодо пені змінити, виклавши мотивувальну частину рішення, в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року про відмову у зустрічному позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі уповноваженої на ліквідацію банку Стрюкової Ірини Олександрівни про визнання кредитного договору недійсним, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 20 грудня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

Д.Р. Гаращенко