Ухвала

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 461/2662/20

провадження № 61-20410ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 вересня 2020 року, додаткове рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 листопада 2021 року, постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійними окремих положень кредитного договору від 06 листопада 2018 року № 3872.

В обґрунтування позову посилався на те, що згідно колонок 13, 14 таблиці розділу 4 графіку платежів кредитного договору, реальна річна процентна ставка за кредитним договором склала 62,58 % річних, а загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 109 701,26 грн. Такі умови договору позивач вважав несправедливими, оскільки банк не мав права в кредитному договорі встановлювати позичальнику сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту.

Позивач вказував, що відповідач фактично знехтував нормами статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» та встановив за його (позивача) рахунок на власну користь, на постійній основі плату (комісійну винагороду) за обслуговування кредиту по кредитному договору, у зв`язку з чим просив позов задовольнити та визнати недійсним пункт 1.2 та розділ 4 кредитного договору від 06 листопада 2018 року № 3872 в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) на загальну суму 59 700,00 грн. Визнати недійсною умову пункту 1.2 кредитного договору від 06 листопада 2018 року № 3872 в частині нарахування на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних. Зобов`язати АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 06 листопада 2018 року № 3872 та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 проценти та плату за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) за кредитним договором від 06 листопада 2018 року № 3872.

Заочним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 09 вересня 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним пункт 1.2 та розділ 4 кредитного договору від 06 листопада 2018 року № 3872 в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) на загальну суму 59 700,00 грн.

Визнано недійсною умову пункту 1.2 кредитного договору від 06 листопада 2018 року № 3872 в частині нарахування на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних.

Зобов`язано АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 06 листопада 2018 року № 3872 та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 проценти та плату за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) за кредитним договором від 06 листопада 2018 року № 3872.

Стягнуто з АТ «Банк Кредит Дніпро» на користь держави судовий збір в розмірі 2 522,40 грн.

Додатковим заочним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 05 листопада 2020 року стягнуто з АТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 04 березня 2021 року заяву АТ «Банк Кредит Дніпро» про перегляд заочних рішень залишено без задоволення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 вересня 2020 року та додаткове рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 листопада 2020 року залишено без змін.

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року стягнуто з АТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

14 грудня 2021 року Лисенко В. М. , який діє від імені АТ «Банк Кредит Дніпро», за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 вересня 2020 року, додаткове рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 листопада 2021 року, постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору в даній справі є вимоги про визнання окремих положень кредитного договору недійсними.

Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн). Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 вересня 2020 року, додаткове рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 листопада 2021 року, постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров