Справа № 709/2186/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Чубая В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кіян С.О.,

представника позивача - Вітренко В.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом СТОВ «Мусіївське» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

в с т а н о в и в:

СТОВ «Мусіївське» (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 3 січня 2014 року позивач як орендар і відповідач як орендодавець підписали договір оренди землі, відповідно до умов якого передача земельної ділянки орендарю мала здійснюватися у тижневий строк після державної реєстрації права оренди за актом приймання-передачі земельної ділянки, однак вказаний договір у встановленому законом порядку укладений не був, а земельна ділянка позивачу не передана. Водночас відповідач протягом 2014-2015 років отримала від позивача за вказаним договором оренди землі грошові кошти у розмірі 10796,52 гривень. При цьому у позивача була відсутня можливість зареєструвати право оренди земельної ділянки відповідача, оскільки остання раніше, а саме 25 травня 2007 року, уклала договір оренди землі із ТОВ «Яромир-Агро» строком на 5 років, який в подальшому на підставі додаткової угоди продовжено. Позивач стверджував, що отримані відповідачем грошові кошти є такими, що набуті без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню. При цьому з метою досудового врегулювання позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вказані грошові кошти, однак остання кошти не повернула. Враховуючи викладене, посилаючись на приписи законодавства, а також практику Верховного Суду України, позивач просив стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти та судові витрати.

30 січня 2018 року ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області провадження у справі відкрито та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (т. 1, а.с. 51-52).

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання проти позовних вимог заперечила та стверджувала, що відповідач договору оренди землі з позивачем не укладала та не підписувала. Водночас зазначила, що відповідач передавала позивачу копію свого паспорта і державного акту на землю, оскільки останній мав намір на вигідних умовах укласти з нею договір оренди землі. Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Яромир-Агро» про визнання договорів оренди землі, зокрема і відповідача, недійсними, який рішенням суду першої інстанції був задоволений, однак рішенням апеляційного суду у позові відмовлено, а тому орендні відносини відповідача з попереднім орендарем продовжувалися до осені 2017 року. До того ж представник відповідача стверджувала, що відповідач будь-яких відомостей на виплату грошей не підписувала та грошових коштів не отримувала. Крім того, представник відповідача заперечила щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (т. 1,

а.с. 56-57).

27 лютого 2018 року ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін (т. 1, а.с. 63).

Іншою ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 квітня 2018 року вирішено розгляд цивільної справи проводити в порядку загального позовного провадження (т. 1, а.с. 81).

4 грудня 2018 року ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду (т. 1, а.с. 156).

Під час судового розгляду сторона позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, оскільки вважала, що сторони погодили всі істотні умови договору та підписали його. При цьому позивач приступив до виконання умов договору та сплатив відповідачу орендну плату за 2014-2015 роки. Водночас під час дії вказаного договору, відповідач мала орендні відносини з ТОВ «Яромир-Агро». Так, за результатами проведених експертиз встановлено, що відповідач підписала договір оренди землі. Крім того, стверджувала, що хоча відповідачем і заперечується факт отримання грошових коштів згідно з договором оренди землі та підписання відомостей на їх отримання, однак таке її твердження не відповідає дійсності і підриває авторитет позивача, а також вводить в оману суд.

Представник відповідача пояснила, що дійсно відповідач підписувала як договір оренди землі, так і акт прийому-передачі земельної ділянки. Разом з тим позивач, достеменно знаючи, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації, а також, що земельна ділянка відповідача перебуває в оренді ТОВ «Яромир-Агро», підписав вказаний договір. До того ж позивачу було відомо, що подавався позов, зокрема і відповідачем до ТОВ «Яромир-Агро» про розірвання договорів оренди землі, однак рішенням апеляційного суду у позові відмовлено. Водночас з метою збереження відносин з потенційними орендодавцями позивачем нараховувалася орендна плата за договорами оренди землі. В свою чергу відповідач будь-яких грошових коштів від позивача не отримувала та будь-яких відомостей не підписувала, що підтверджено відповідними доказами, отриманими під час судового розгляду, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та визначив відповідні до них правовідносини.

3 січня 2014 року позивач та відповідач підписали договір оренди землі щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,76 га, кадастровий номер :00:008:0054 (т. 1, а.с. 8-9).

Цього ж дня сторони підписали акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду (т. 1, а.с. 10).

Вказана земельна ділянка належить на праві власності відповідачу, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від

6 грудня 2004 року серії ПЛ № 133328 (т. 1, а.с. 11).

З копії рішення Апеляційного суду Полтавської області від 1 липня 2014 року у справі № 543/348/14-ц вбачається, що орендодавцями, зокрема і відповідачем, подавався позов до ТОВ «Яромир-Агро» про розірвання договорів оренди землі, який рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 21 травня 2014 року задоволено, однак апеляційною інстанцією у його задоволенні відмовлено (т. 1, а.с. 24-30).

Сторонами не заперечується, що відповідач укладала договір оренди землі від

25 травня 2007 року щодо вказаної земельної ділянки з ТОВ «Яромир-Агро» строком на

5 років (а.с. 58), а після його закінчення у 2012 році уклала додаткову угоду.

Водночас на підтвердження позовних вимог щодо отримання відповідачем грошових коштів за договором оренди землі позивач надав відомості на виплату грошей від 26 грудня 2014 року № МУС00000275 у розмірі 4674,00 гривень (а.с. 17) та від 22 грудня 2015 року № МУС00000327 у розмірі 5949,00 гривень (т. 1, а.с. 21-23).

Заперечуючи факт підписання відповідачем договору оренди землі, акту приймання-передачі земельної ділянки, а також відомостей на виплату грошей ,представник відповідача подала до суду клопотання про витребування документів та призначення почеркознавчої експертизи (т. 1, а.с. 75-76).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 квітня

2018 року клопотання представника відповідача задоволено та призначено судово-почеркознавчу експертизу (т. 1, а.с. 84-85).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 10 жовтня 2018 року № 437, 971-974/18-23 підпис в графі «орендодавець» у наданому на дослідження оригіналі договору оренди землі від 3 січня 2014 року виконаний ОСОБА_1 (відповідачем); підпис в графі «орендодавець» у наданому на дослідження оригіналі акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 3 січня 2014 року виконаний ОСОБА_1 (відповідачем); підпис в рядку «24» у стовпчику «підпис про одержання» навпроти прізвища « ОСОБА_1 » у відомості на виплату грошей № МУС00000275 від 26 грудня 2014 року вірогідно виконаний ОСОБА_1 (відповідачем); відповісти на питання «чи виконаний підпис в рядку «28» у стовпчику «підпис про одержання» навпроти прізвища « ОСОБА_1 » у відомості на виплату грошей № НОМЕР_1 за 22 грудня 2015 року особисто ОСОБА_1 (відповідачем)?» не видалося можливим (т. 1, а.с. 134-145).

Не погоджуючись з вказаним висновком експертів представник відповідача подала клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи (т. 1,

а.с. 169-170).

За результатами допиту експерта у судовому засіданні іншою ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 7 жовтня 2019 року призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу (т. 1, а.с. 220-222).

Згідно з висновком експерта від 29 жовтня 2020 року № 143-146 за результатами повторної судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи підпис від імені відповідача у графі «орендодавець: ОСОБА_2 » договору оренди землі від

3 січня 2014 року - виконаний відповідачем; підпис від імені відповідача у графі «орендодавець: ОСОБА_2 (підпис)» акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 3 січня 2014 року - виконаний відповідачем; підпис від імені відповідача у рядку «24» стовпчику «підпис про одержання» навпроти прізвища « ОСОБА_1 » у відомості на виплату грошей № НОМЕР_2 за 26 грудня 2014 року - виконаний не відповідачем, а іншою особою; підпис від імені відповідача у рядку «28» стовпчику «підпис про одержання» навпроти прізвища « ОСОБА_1 » у відомості на виплату грошей № НОМЕР_1 за 22 грудня 2015 року - виконаний не відповідачем, а іншою особою (т. 2, а.с. 28-36).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, що регламентовано ч. 1 ст. 5 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За змістом ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Судом встановлено, що сторони вчинили правочин, тобто підписали договір оренди землі, що знайшло своє підтвердження у висновках експертизи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч.ч. 1 та 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Сутність зобов'язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Отже, зобов'язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв'язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, тобто положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Таким чином, обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 129 Конституції України гарантована реалізація принципу змагальності сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 110 ЦПК України).

Пунктом 21 договору оренди землі від 3 січня 2014 року передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації права оренди за актом приймання-передачі земельної ділянки.

Судом встановлено, що державна реєстрація права оренди земельної ділянки відповідача, відповідно до вказаного договору позивачем не здійснювалася. При цьому земельна ділянка відповідача, як на час підписання вказаного договору, тобто 3 січня

2014 року, так і протягом 2014-2015 років, була в оренді ТОВ «Яромир-Агро». Незважаючи на це позивачем здійснювалося нарахування грошових коштів відповідачу за вказаним договором оренди, що підтверджується даними бухгалтерського обліку (а.с. 15-16, 18-20).

Водночас суд вважає належним та допустимим доказом отриманий висновок повторної судово-почеркознавчої експертизи від 29 жовтня 2020 року № 143-146, оскільки останній відповідає вимогам, визначеним ст. 102 ЦПК України, а будь-яких заперечень щодо нього позивачем не подано. За результатами проведення експертизи встановлено, що відповідачем відомості на виплату грошей за 2014-2015 роки не підписувалися.

Таким чином факт отримання відповідачем грошових коштів, нарахованих позивачем за договором оренди землі від 3 січня 2014 року, будь-якими належними та допустимими доказами останнім не доведено, що унеможливлює зобов`язання відповідача їх повернути.

За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, які могли б слугувати підставою для задоволення позову, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 2 ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідачемпонесено судові витрати, пов`язані з проведенням судово-почеркознавчих експертиз, у загальному розмірі 15566,00 гривень, що підтверджується копією дублікату квитанції від 13 серпня 2018 року № 0.0..1 (т. 2, а.с. 45) та дублікатом квитанції від 28 лютого 2020 року № 0.0..1 (т. 2, а.с. 46).

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати, пов`язані з проведенням експертиз, у загальному розмірі 15566,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову СТОВ «Мусіївське» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити повністю.

Стягнути з СТОВ «Мусіївське» (місцезнаходження: вул. Лісна, 10, с. Мусіївка, Лубенський район, Полтавська область, 37830, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) витрати на проведення експертиз у загальному розмірі 15566,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Повне рішення суду складено 19 лютого 2021 року.

Суддя В.В. Чубай