Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2021 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю: секретаря Килинчук Л.Л.,

представника позивачки Григор`єва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський Олег Володимирович,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в січні 2021 року, вона дізналася про те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським Олегом Володимировичем здійснюється виконавче провадження № 64049386 відкрите 06.01.2021 року з примусового виконання виконавчого напису № 2277 вчиненого 18.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, про стягнення з позивачкина користь відповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна», заборгованості за кредитним договором від 23.09.2013 року укладеного з АТ «Сбербанк» в розмірі 15829,93 грн.

Вважає, що виконавчий напис № 2277 вчинений 18.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., про стягнення з неї на користь відповідача, ТОВ «Росвен Інвест Україна», заборгованості за кредитним договором від 23.09.2013 року укладеного з АТ «Сбербанк» в розмірі 15829,93 грн. може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. У спірному виконавчому напису нотаріус стягнув з неї кошти за кредитним договором, який було укладено між нею та АТ «Сбербанк» 23.09.2013 року, і право вимоги за яким перейшло до відповідача.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують саме безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), вважає, що вимоги за вказаним кредитним договором могли бути пред`явлені до неї виключно до 23.09.2016 року, тому при вчиненні виконавчого напису нотаріусом вказаний строк був порушений, приймаючи до уваги, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), тому нотаріус не мала права вчиняти спірний виконавчий напис про повернення кредиту, строк давності якого минув.

Крім того, вона не отримувала вимогу від відповідача про усунення порушень за кредитним договором, внаслідок чого була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі № 357/12818/17.

Крім того, при вирішені даного спору також слід врахувати, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі 826/20084/14 (яка була переглянута у касаційному порядку і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року (яка була залишена в силі Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 р., визнано незаконною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме пункт 2 щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Отже, нотаріус при вчиненні оскаржуваного нею напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом та не врахував того, що судом скасовано норму, яка дозволяла нотаріусом вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат» та Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до ч. 12 ст.28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Місцем виконання спірного виконавчого напису є м. Вільногірськ Дніпропетровської області, де вона проживає, і отримує дохід у вигляді заробітної плати у ТОВ «Скляний Альянс», яке розташовано у м. Вільногірську, що у своє чергу надає їй право звертатися з позовом до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області. Зазначений факт підтверджується відміткою у моєму паспорті громадянина України.

Також, звертає увагу суду, що виконавцем зазначена її адреса в м. Києві, однак за даною адресою вона ніколи не проживала та не була зареєстрована, а тому вона не знає, що це за адреса.

Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2277 вчинений 18.12.2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, про стягнення з неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», заборгованості за кредитним договором від 23.09.2013 року укладеного з АТ «Сбербанк» в розмірі 15829,93 грн. та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Відповідач - ТОВ «Росвен Інвест Україна», який належним повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 26), в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський О.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали (а.с. 24,25)

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат"), зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі 826/20084/14, ( залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 р.), визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме пункт 2 Змін щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Приймаючи вищевказану Постанову, колегія суддів прийшла до переконання, що позивачами доведено факт застосування до них оскаржуваного нормативно-правового акту, оскільки запропоновані оскаржуваною постановою КМУ зміни у процедуру вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних і іпотечних договорах створюють можливість при наявності злого умислу, недбалості чи з інших причин кредитору та/чи його посадовим особам або пов`язаним із ними третім особам, незаконно заволодіти коштами або майном, як позивачів так і інших громадян України, шляхом введення в оману нотаріуса, який керуючись спірним актом буде вимушений вчинити виконавчий напис на підставі документів, що не є належними доказами безспірності заборгованості, та згодом стягнення майна чи коштів виконавчою службою на підставі такого виконавчого напису. Оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника).

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої.

З урахування приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості по спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-887цс17 від 05.07.2017 року).

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що підтверджується письмовими доказами по справі, що 23.09.2013 року між позивачкою та АТ «Сбербанк» Росїї був укладений кредитний договір № 60#6, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на поточні потреби, без обмеження цільового використання кредитних коштів в сумі 7400, 00 грн. кінцевий термін повернення кредиту 22.09.2016 р. (а.с.36-40)

19.12.2019 року на підставі договору факторингу № 475/ДБ06-2/19 АТ «Сбербанк» передало новому кредитору свої вимоги до боржників, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору (а.с.41-46).

В зв`язку з невиконанням позивачкою зобов`язань за кредитним договором щодо погашення кредиту, ТОВ «Росвен Інвест Україна» 07.12.2020 р. звернулося до приватного нотаріуса Київської міського нотаріального округу Григорян Д.Г. з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» з боржника ОСОБА_1 15329,93 грн. заборгованості на підставі вищевказаного кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі договору про відступлення прав вимоги №475/БД06-2/19, укладеного між АТ «Сбербанк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» 19.12.2019 р.(а.с.31)

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. 18.12.2020 року вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 2277, згідно з яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором № 60#6 від 23.09.2013 року в розмірі 15329,93 грн. за період з 20.12.2019 по 06.11.2020 року (а.с.30).

Разом з тим, вказаний виконавчий напис нотаріусом вчинено без врахування того, що на час його вчинення, Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме пункт 2 щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, було визнано незаконною та не чинною у вказаній частині, з моменту її прийняття, тобто оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено без достатніх на те правових підстав.

До того ж, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, однак відповідач не надав нотаріусу доказів отримання боржницею письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило останню як права заперечити проти вчинення виконавчого напису так і подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень.

Крім того, при зверненні до нотаріуса, відповідач не надав останньому доказів того, що заборгованість позивачки у сумі, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, виникла саме у період з 20.12.2019 року по 06.11.2020 року (а.с.30), так як виписка з розрахунку заборгованості за кредитом складена станом на 20.11.2020 року і вона не містить зазначення періоду виникнення заборгованості у позивачки та посилань на пункти договору чи інші нормативно-правові акти, згідно яких нараховані проценти за користування кредитом та пеню (а.с.32).

Крім того, відповідачем при подачі документів нотаріусу було надано Додаток № 1 до договору факторингу № 475/БД06-2/19 від 19.12.2019 р. укладеного між акціонерним Товариством «Сбербанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», який не містить відомостей, які б підтверджували набуття новим кредитором - ТОВ «Росвен Інвест Україна» права вимоги за договором № 60#6 від 23.09.2013 р., укладеного між АТ «Сбербанк» та ОСОБА_1 (а.с. 44 зворот-45).

Також, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту отримання позивачкою кредиту у розмірі 7400,00 грн. та умов укладеного договору, що унеможливлює перевірку правильності нарахування заборгованості за кредитом, так як письмові докази по справі не містять відомостей про розмір тіла кредиту та даних з якої саме відсоткової ставки нараховувались відсотки, чи здійснювала позивачка будь-які проплати по кредиту.

Вказані обставини свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, які виникли між сторонами в результаті укладення вищевказаного кредитного договору, який і став підставою для вчинення виконавчого напису нотаріусом та свідчить про наявність між сторонами спору, тому оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом в порушення вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, виконавчий напис вчинено поза межами строку позовної давності, оскільки у стягувача право примусового стягнення боргу виникло 23.09.2016 р., а виконавчий напис вчинено нотаріусом 18.12.2020 року.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що виконавчий напис про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором, нотаріусом вчинено на підставі норми закону, яка визнана не чинною у судовому порядку, без належного підтвердження безспірності вимог кредитора та поза межами строку позовної давності, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

На підставі ст.ст. 18, 50, 87, 88 «Про нотаріат», ст.ст. 12, 81, 133, 141, 247, 263- 265, 268, 273, 274-279, 280 - 282 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський Олег Володимирович - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2777, вчинений 18 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором № 60#6 від 23.09.2013 р. укладеним з АТ « Сбербанк» у розмірі 15829,93 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» () на користь ОСОБА_1 908 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.02.2021 р.

Головуючий - суддя: А.А. Борцова