Справа № 462/3578/19 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/3381/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м.Львів

Справа №462/3578/19

Провадження № 22ц/811/3381/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 7 жовтня 2020 року у складі судді Кирилюка А.І.,

у справі за позовом ОСОБА_5 до Гаражного кооперативу «Електрон-73», з участю третіх осіб: ОСОБА_4 , та приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Петельки І.В., про визнання права власності в порядку спадкування; позовом ОСОБА_4 до Гаражного кооперативу «Електрон - 73», ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування,-

встановив:

3 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він ( ОСОБА_1 ) є спадкоємцем за законом після смерті його батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за законом, яку він (позивач) прийняв шляхом подання заяви. Стверджує, що він є єдиним спадкоємцем майна батька. Вказує, що мати відмовилась від прийняття спадщини на його користь, про що подала нотаріально засвідчену заяву. Зазначає, що нотаріус видав йому (позивачу) свідоцтво про право на спадщину. Серед спадкового майна був гаражний бокс № НОМЕР_1 секція НОМЕР_2 в Гаражному кооперативі «Електрон -73» на вулиці Роксоляни, 246 у м. Львові, який належав ОСОБА_6 . У зв`язку відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на вищезгаданий гаражний бокс, нотаріус не видав йому (позивачу) свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказує, що станом на 9 жовтня 2016 року ОСОБА_6 перебував у списку членів автогаражного кооперативу та сплачував членські внески АГК «Електрон-73». Стверджує, що ГК «Електрон-73» не визнає його ( позивача) права власності на гаражний бокс в порядку спадкування за законом. Просить позов задовольнити.

2 березня 2020 року ОСОБА_4 звернулася з позовом про визнання права власності на гаражний бокс в порядку спадкування. Просила визнати за нею ( ОСОБА_4 ) право власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 , сектор 2, що знаходиться в Гаражному кооперативі «Електрон-73» за адресою: м. Львів, вул. Роксоляни, 24б в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_7 та стягнення з відповідачів судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона ( ОСОБА_4 ), є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що після його смерті відкрилась спадщина за законом, яку вона прийняла шляхом подання відповідної заяви. ОСОБА_7 заповіту та спадкового договору не складав, а її мати - ОСОБА_8 , відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька на її користь. Вважає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 . На частину майна, яке при житті належало батькові, вона отримала свідоцтво про право на спадщину. Вказує, що згідно рішення Залізничної Ради народних депутатів №301 від 13 жовтня 1992 року ОСОБА_7 був членом Гаражного кооперативу «Електрон-73» та сплачував членські внески за два гаражні бокси: № НОМЕР_3 , сектор №2, поверх 2 та № НОМЕР_1 сектор 2. Стверджує, що ОСОБА_7 повністю вніс свій пайовий внесок за гаражний бокс № НОМЕР_4 , що підтверджується довідкою Гаражного кооперативу «Електрон-73» № 8-71 від 8 серпня 2019 року, однак за життя не встиг отримати правовстановлюючого документу на гаражний бокс № НОМЕР_1 . Повністю сплативши пайовий внесок за гаражний бокс № НОМЕР_4 , ОСОБА_7 набув право власності на цей бокс. Зазначає, що до неї звернувся ОСОБА_1 , який хотів компенсувати їй вартість боксу № НОМЕР_1 сектор 2, просив не реєструвати право власності на гараж, щоб після оплати боксу, він міг оформити його на себе. Однак, ОСОБА_1 не сплатив їй коштів за гаражний бокс. Стверджує, що рішення Залізничного районного суду м.Львова у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на гаражний бокс, може вплинути на її права як спадкоємця ОСОБА_7 . Просить задовольнити її позов.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 7 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовів.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні його позову та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення його позову. В решті рішення залишити без змін. Посилається на доводи своєї позовної заяви. Вказує, що ОСОБА_4 не доведено сплату внесків ОСОБА_7 за гаражний бокс № НОМЕР_1 сектор 2. Стверджує, що членські внески платив ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч.4 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (3 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Згідно із ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст.1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст.1261 цього Кодексу, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті його батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина за законом, яку прийняв позивач шляхом подання заяви. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Мати відмовилась від прийняття спадщини в його користь, про що подала нотаріально засвідчену заяву. На частину майна, яке при житті належало батькові, нотаріус видав позивачу свідоцтво про право на спадщину.

Встановлено, що з метою з`ясування приналежності спадкового майна - гаражного боксу № НОМЕР_1 секція 2 в ГК «Електрон -73» у м. Львові позивач звертався до відповідача про надання довідки про членство ОСОБА_6 у гаражному кооперативі та сплату ним членських внесків.

Однак відповідач не надав запитуваної інформації, посилаючись на те, що така містить у собі інформацію з обмеженим доступом. Відповідач фактично заперечив право власності спадкодавця ОСОБА_6 на гаражний бокс та право ОСОБА_1 на його спадкування після смерті батька.

З довідки ГК «Елекгрон-73» № 08-71 від 8 серпня 2019 року вбачається, що ОСОБА_7 рішенням Виконавчого комітету Залізничної Ради народних депутатів № 301 від 13 жовтня 1992 року, був членом гаражного кооперативу «Електрон 73», побудував гаражний бокс № НОМЕР_1 сектора 2 за власні кошти, пайовий внесок за гаражний бокс сплатив в повному обсязі.

Відповідно до п.1.13 Статуту ГК «Елекгрон-73», гаражний кооператив здійснює свою діяльність керуючись ЦК України, Законом України «Про кооперацію», іншими нормативно-правовими документами та Статутом.

Позивачем не надано підтверджень того ОСОБА_6 здійснювались платежі за спірне майно, членські внески та сплачено повністю пайовий внесок.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції пришов до вірного висновку, що гаражний бокс № НОМЕР_1 секції НОМЕР_2 не входить до спадкового майна після смерті ОСОБА_6 , та не може бути прийнятий його спадкоємцем.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення суду не оскаржується і не переглядається.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 7 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 23 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді