Справа № 947/2230/21
Провадження № 2/521/2533/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 рокуМалиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Мурзенка М. В.

при секретарі - Корнієнко Л. В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Дроздової А. С.

представника відповідача - адвоката Дідорчук І. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю, поділ майна, зобов`язання повернути майно,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року до Київського районного суду міста Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач - ОСОБА_1 у 2007 році познайомився з ОСОБА_2 , та з травня 2008 року сторони почали проживати однією сім`єю у АДРЕСА_1 . Квартира належить позивачу на праві приватної власності. У відповідачки ніякого житла у м.Одесі не було, тому відповідачка поселилась до ОСОБА_1 . Сторони мали намір укласти шлюб, проте за різних обставин намір не був реалізований. Вказав, що був впевнений, що їх відносини мають щирий характер на підставі любові та взаємної поваги. Відповідачка ніде не працювала, повністю знаходилась на утриманні позивача. За період шлюбних відносин позивач виїжджав на роботу за кордон, та отримував по 2 тис. доларів США, окрім того, отримував пенсію. Усі заощадження позивач витрачав на ОСОБА_2 , купували нерухоме майно, у відповідачки була довіреність на всі дії бути представником позивача. 13.06.2017 року позивач склав заповіт на ім`я ОСОБА_2 . В грудні 2019 року позивач захворів, довгий час заходився у стаціонарі, відповідачка зупинила з ОСОБА_1 сімейні відносини у 2020 році, та виїхала як заробітчанка до Польщі. За час спільного життя, ОСОБА_1 за власні кошти придбав на ім`я ОСОБА_2 : житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 103,3 кв.м, на підстав договору купівлі-продажу у 2017 році за 14 тис. дол. США; та квартиру загальною площею 34,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 , придбана у 207 році за 10 тис. дол. США. Окрім того, відповідачка заволоділа без згоди позивача золотими прикрасами - 2 золоті ціпочки вагою 10 г, каблучка з діамантами вагою 5 г, та вивезла з квартири предмети домашньої техніки, статуетки, дерев`яні маски. Вказав, що з усього майна, яке здобуте за 13 років сімейного життя претендує лише на квартиру , за адресою: АДРЕСА_3 та на свої особисті речі - золоті прикраси: ціпочку та каблучку. Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 21.01.2021 року справ була передана до Малиновського районного суду м.Одеси за підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.02.2021 року справа була передана на розгляд судді Мурзенко М.В.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 18.02.2021 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 25.03.2021 року.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 23.03.2021 року вирішено питання щодо забезпечення позову.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 27.04.2021 року (протокольною) по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.06.2021 року.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 02.06.2021 року вирішено питання щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник позивача - адвокат Дроздова А.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на протязі 13 років, з 2008 року по 2020 рік, визнати за позивачем право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та зобов`язати відповідачку повернути золоті прикраси, які належать позивачу.

Відповідачка у судовому засіданні, яке було призначене на 16.11.2021 року, розповіла суду, що сторони познайомились у 2008 році, деякий час між сторонами були романтичні стосунки, але фактично сторони разом не мешкали. ОСОБА_2 мешкала за адресою: АДРЕСА_4 , доглядала двох дівчат. ОСОБА_1 був сусідом, сторони спілкувались, він запрошував ОСОБА_2 до себе у гості, так було декілька років. За дівчатами доглядала десь до 2010 року, після звільнення спілкувалась з позивачем. Потім, ОСОБА_2 доглядала за матір`ю знайомої, та проживала разом з нею у АДРЕСА_5 , після роботи покупала їй їжу, готувала прибирала, гроші за це не отримувала, оскільки вона мешкала разом з нею у будинку. Сторони підтримували стосунки десь до 2018 року. Відповідачка постійно з 2016 року їздила на заробітки до Польщі, пів року через півроку, наразі подала документи на отримання права постійного проживання в Польщі, коли приїжджала проживала у матері в Вінницькій області, до м.Одеси практично не приїжджала. Зазначила, що між сторонами були фактично товариські відносини у телефонному режимі. Вказала, що квартиру у Одесі та будинок були куплені за її власний рахунок, у неї є паї, яка вона здала в оренду на 7 років. Також, вказала, що працювала на ринку, в неї там був контейнер, закрила його десь у 2016-2017 р.р. З позивачем по справі не спілкуються з 2019 року, останній раз приходила до нього у лікарню. (а.с.194-195 т.2)

В судовому засіданні представник відповідача - адвоката Дідорчук І. І. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити. Надала до суду відзив, у якому вказала, що сторони по справі дійсно періодично спілкувались, проводили час як добрі знайомі, при цьому романтичних стосунків як у пари, планів будувати сімейні стосунки у сторін не було, вони проживали окремо, спільний побут не вели. Відповідач постійно виїжджав за кордон на роботу, відповідачка теж постійно виїжджала за межі України, що підтверджується її польською робочою візою та закордонним паспортом. Тобто, більшість часу сторони знаходились за межами України. Відповідачка стверджує, що приблизно з 2006 по 2009 р.р. вона проживала за адресою: АДРЕСА_6 , де працювала доглядальницею за дітьми. Починаючи з 2010 року по 2016 рік вона працювала та проживала у ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_7 , допомагала дивитись та піклуватись за її матір`ю, яка потребувала сторонньої допомоги. Фотографії, додані до позовної заяви позивачем, не підтверджують факт спільного проживання сторін, та не можуть бути належними доказами по справі. Відповідачка завжди працювала, з 2000 по 2006 рік працювала продавцем, з 2006 року окрім роботи продавця паралельно працювала доглядальницею, в період з 03.01.2011 р. по 05.06.2018 р. відповідачка була власником павільйону № НОМЕР_1 на території ПП «Ринок «Южний». Відповідно до польської візи відповідачка у період з 24.04.2016 р. по 09.08.2016 р., з 17.06.2017 р. по 13.11.2017 р., з 01.11.2018 р. по 04.08.2018 р., з 19.05.2019 р. по 01.11.2019 р. працювала у Польщі. Також, відповідачці на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 5,1574 га та 5,6567 га сільськогосподарського призначення, які у 2012 році вона прийняла у спадщину та передала їх у оренду ФОП ОСОБА_4 . Також згідно декларацій на прибуток виданих податковою службою країни Польща вбачається, що ОСОБА_2 отримувала дохід (основний та додатковий), та ніколи не знаходилась на утриманні у позивача. Таким чином, ОСОБА_2 за власні кошти придбала спірне нерухоме майно. Щодо крадіжки особистих речей позивача зазначила, що питання щодо викрадення відповідачкою майна позивача не може бути розглянуте в порядку цивільного судочинства, окрім того, позивач за даним фактом звертався до ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області з заявою про злочин, постановою від 14.06.2021 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Таким чином, позивачем не доведений факт перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, а тому відсутні правові підстави визнавати об`єкти нерухомості спільним майном.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

При цьому, як вказано у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц для встановлення факту спільного проживання, показання свідків не можуть бути єдиною підставою.

Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 познайомились у 2008 році.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював за контрактами з 2008 року по 2016 рік у якості трубопровідника у суднобудівельному комплексі, з 2010 року по 2014 рік працював в якості інженера по ремонту судових рефрижераторів. (а.с.5-24, 30-58 т.2)

13.06.2017 року ОСОБА_1 склав заповіт на ім`я ОСОБА_2 , заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П. (а.с.32 т.1)

З копії паспорту відповідачки вбачається, що в період з 2016 року відповідач отримувала візи на тривале перебування в республіці Польща, виїздила до вказаної країни, де перебувала по кілька місяців, що також підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10.09.2021 (а.с. 93-100, т.2), отримувала в Польщі дохід, що підтверджується копіями податкових декларацій (а.с. 134-142), з довідки від 22.03.2021 року, виданої Приватним підприємством «Ринок «Южний» вбачається, що ОСОБА_2 була власником павільйону № НОМЕР_1 та здійснювала торгівельну діяльність в період 03.01.2011 по 05.06.2018 р.р. (а.с.130 т. 1)

Також, з договорів оренди землі від 05.03.2019 р. укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2 передала у оренду належні їй земельні ділянки, в березні 2019 року отримала за них орендну плату (а.с.159-170 т.1)

З копії договору купівлі-продажу від 06.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., договору про внесення змін до Договору купівлі-продажу від 06.06.2017 року, вбачається, що ОСОБА_2 прийняла у приватну власність однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 34,2 кв.м. (а.с.190-192 т.1), в п. 8 якого зазначено про неодружений сімейний стан відповідача.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу від 11.10.2019 року ОСОБА_2 , від імені якої діяла ОСОБА_5 , набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.194-198 т.1), в п. 6 якого зазначено про придбання вказаного будинку відповідачем за особисті кошти в особисту приватну власність.

Вказані договори ніким не оспорені, недійсними в установленому законом порядку не визнавались.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Обов`язковою умовою для визнання однією сім`єю чоловіка і жінки, які не перебувають в зареєстрованому шлюбі, крім власне факту спільного проживання, є ведення ними спільного побуту, господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків

Під час розгляду справи судом не встановлено наявність сімейних стосунків між сторонами в період придбання спірного майна, суду не надано доказів придбання вказаного майна відповідачкою за кошти позивача.

У судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_6 , яка розповіла, що сторони по справі проживали багато років, десь 10-13 років, у них були нормальні стосунки, позивач працював, ходив у рейси, ОСОБА_2 сиділа вдома. Чого сім`я розпалась їй невідомо.

Свідок ОСОБА_8 розповіла, що ОСОБА_1 її сусід, мешкав один. ОСОБА_2 дивилась за дітьми сусідки, потім вона бачила, що вони живуть разом. Мешкали десь 10-12 років. ОСОБА_1 часто не було вдома, він ходив в рейси. ОСОБА_2 ніде не працювала, вона її постійно бачила вдома. Вказала, що по півроку її немає двома, в гостях у них не була.

Свідок ОСОБА_9 розповіла суду, що ОСОБА_1 це її двоюрідний брат, сторони познайомились десь у 2007-2008 роках та почали проживати разом. ОСОБА_2 працювала поряд у сусідів, доглядала дітей. Вони разом зустрічали свята, ходили друг до друга у гості. Сторони розійшлись десь рік тому. Вони бажали мати дитину, для цього потрібна була більша квартира, вона його обманула, та він записав квартиру на неї, після цього погіршились відносини. ОСОБА_1 ходив у рейси, міг бути у рейсі рік, вдома півроку - рік, як його покличуть, до хвороби півтора роки не був закордоном. ОСОБА_2 була дружиною, готувала та прала, ОСОБА_1 усім говорив, що вона його дружина. Про їх бюджет їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_3 розповіла, що знайома з ОСОБА_2 з 2010 року, між сторонами була домовленість, що ОСОБА_2 буде дивитись за матір`ю ОСОБА_3 , та буде разом з нею проживати, особисті речі ОСОБА_2 були у будинку. У 2017 році мати ОСОБА_3 померла, будинок був проданий. ОСОБА_2 працювала на Ринку «Южний», у неї був контейнер, вона торгувала речами. Позивача по справі знає, проти з ним мало спілкувалась, бачились разів п`ять. ОСОБА_2 казала, що спілкується з молодим чоловіком. Про доходи ОСОБА_2 їй нічого невідомо, також невідомо, чи проживали сторони разом.

З показань зазначених свідків не вбачається наявність обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання придбаного майна спільної власністю, зокрема спільного бюджету, наявності взаємних прав та обов`язків.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, проведення часу разом за місцем проживання позивача самі по собі не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги зміст оспорюваних договорів, систематичні від`їзди кожної із сторін за кордон на роботу, наявність у відповідача самостійного доходу, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін по справі в період з 2008 по 2020 роки, визнання квартири за адресою АДРЕСА_3 та будинку за адресою АДРЕСА_2 об`єктами спільної сумісної власності сторін та їх поділу між сторонами.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути рухоме майно: 2 золоті ланцюжки вагою 10 г та каблучку з діамантами вагою 5 г, оскільки стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження факту придбання спірного рухомого майна, його вартості, заволодіння ним відповідачем по справі та наявності вказаного майна в натурі на час звернення до суду та розгляду справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений при поданні позову, стягненню з відповідача не підлягає.

Доказів на підтвердження судових витрат стороною відповідача не надано.

Заяви про подання доказів понесення судових витрат відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України сторонами подано не було.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 89, 141, 158, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю, поділ майна, зобов`язання повернути майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 20.12.2021 року.

Головуючий: