УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., представника заявника (позивача) адвоката Усенко А.В., представника відповідача адвоката Шубіна О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника заявника (позивача) ОСОБА_1 адвоката Усенко Антона Володимировича до відповідача ОСОБА_2 , про забезпечення позову,

ВCТАНОВИВ:

Представник заявника (позивача) ОСОБА_1 адвокат Усенко А.В. звернувся з заявою до відповідача ОСОБА_2 , про забезпечення позову, а саме: витребування оригіналів відомостей про виплату орендної плати відповідно до договору № б/н від 29.06.2006 р., додаткової угоди від 20.11.2018 р. за період від 29.06.2006 р. по 29.11.2021 р. та витребування документів, що підтверджують проведення щорічної індексації із урахуванням змін у нормативній грошовій оцінці землі.

Так як наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, то суд, з врахуванням вимог ч. 4 ст. 153 ЦПК України призначив її до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Під час судового розгляду заяви про забезпечення позову представник заявника адвокат Усенко А.В. заяву підтримав.

Представник відповідача адвокат Шубін О.П. просив у задоволенні заяви відмовити, так як він надав представнику заявника на адвокатський запит всю необхідну інформацію.

За результатом розгляду поданої заяви про забезпечення позову судом встановлено наступне.

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п.4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що ст. 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2,18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

При розгляі даної заяви суд встановив розбіжність у прохальній частині адвокатського запиту та заяви про забезпеченні доказів до подання позовної заяви.

Так у прохальній частині адвокатського запиту від 06.10.2021 р. адвокат Усенко А.В. просить відповідача ОСОБА_2 надати відповіді та копії підтверджуючих документів на наступні питання:

- яким способом здійснюється орендна плата ОСОБА_2 за використання земельною ділянки загальної площі 9,149 га? У твердій грошовій сумі чи натуральній формі?

- чи є докази надання ОСОБА_1 орендної плати?

- чи була врахована індексація орендної плати?

- чи були прострочення внесення орендної плати?

Проте у прохальній частині заяви про забезпеченні доказів до подання позовної заяви адвокат Усенко А.В. просить суд витребувати оригінали відомостей про виплату орендної плати відповідно до договору № б/н від 29.06.2006 р., додаткову угоду від 20.11.2018 р. за період від 29.06.2006 р. по 29.11.2021 р. та документи, що підтверджують проведення щорічної індексації із урахуванням змін у нормативній грошовій оцінці землі.

На адвокатський запит від 06.10.2021 р. ОСОБА_2 надав відповідь в порядку поставлених питань, відповідно до якої проінформував адвоката Усенко А.В. про те, що:

- орендна плата вноситься у відповідності до вимог п. 9 Договору, а саме в грошовій формі із розрахунку 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. На вимогу орендодавця, орендна плата частково може сплачуватися у натуральній формі;

- видача орендної плати в грошовій/натуральній формі здійснюється виключно під особистий підпис орендодавця у відомості про виплату орендної плати за кожний рік окремо. Оригінали відомостей про виплату орендної плати, в тому числі, якими підтверджується факт своєчасного та повного отримання орендної плати орендодавцем ОСОБА_1 , за вказані періоди, зберігаються у Орендаря, та можуть бути надані суду для огляду, у разі наявності судового спору з даного приводу;

- індексація орендної плати здійснюється щороку із урахуванням змін у нормативній грошовій оцінки земельних ділянок;

- прострочення сплати орендної плати у правовідношеннях з орендодавцем ОСОБА_1 не допускалися.

Крім того, представник ОСОБА_2 , адвокат Шубін О.П. заявив, що зазначені документи будуть надані у судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Перешкод у наданні даних доказів зі сторони ОСОБА_2 не буде.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 12, 43, 149-154, 259, 260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника заявника (позивача) ОСОБА_1 адвоката Усенко Антона Володимировича до відповідача ОСОБА_2 , про забезпечення позову, а саме: витребування оригіналів відомостей про виплату орендної плати відповідно до договору № б/н від 29.06.2006 р., додаткової угоди від 20.11.2018 р. за період від 29.06.2006 р. по 29.11.2021 р. та витребування документів, що підтверджують проведення щорічної індексації із урахуванням змін у нормативній грошовій оцінці землі - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17.12.2021 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний