Постанова

Іменем України

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 486/121/14-ц

провадження № 61-9171св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка Олега Івановича, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Прокопчук Л. М., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія і КО» (далі - ТОВ «Надія і КО»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством (далі - ЗАТ) «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 605 000 доларів США зі сплатою 5 % річних + FIDR, з остаточним терміном повернення до 23 березня 2023 року.

Додатковими договорами від 09 лютого 2009 року, 11 липня 2011 року та 12 липня 2012 pоку, укладеними між ОСОБА_1 та банком, вносилися зміни до кредитного договору.

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 26 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та Акціонерним товариством закритого типу (далі - АТЗТ) «Надія», правонаступником якого є ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені окремі договори поруки, до яких в подальшому були внесені зміни відповідно до змін, внесених до кредитного договору, які зобов`язалися відповідати перед банком за невиконання позичальником кредитних зобов`язань.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов`язань, станом на 14 жовтня 2013 року, утворилась заборгованість у розмірі 596 783,79 доларів США, що еквівалентно 4 770 092,83 грн, яка складається з: 524 751,63 доларів США, що еквівалентно 4 194 339,77 грн, - залишок за кредитом та 72 032,16 доларів США, що еквівалентно 575 753,05 грн, - відсотки за користування кредитом.

Ураховуючи наведене, банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у солідарному порядку кредитну заборгованість у розмірі 596 783,79 доларів США, що еквівалентно 4 770 092,83 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року у складі судді Савіна О. І. позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 24 березня 2008 року у розмірі 596 783,79 доларів США, що станом на 14 жовтня 2013 року еквівалентно 4 770 092,83 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, допустив заборгованість, тому у банку виникло право на її дострокове стягнення з позичальника та поручителів у солідарному порядку.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, а у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «Надія і КО» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року у частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2016 року до участі у справі, в якості правонаступника позивача, залучено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , задоволено частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року у частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким названі позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року № CM-SME402/53/2008 у загальній сумі 519 261,06 долар США, з якої: 503 444,51 доларів США - залишок заборгованості за кредитом та 15 816,55 доларів США - за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року № CM-SME402/53/2008 у загальній сумі 519 261,06 долар США, з якої: 503 444,51 доларів США - залишок заборгованості за кредитом та 15 816,55 доларів США - за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року № CM-SME402/53/2008 у загальній сумі 77 522,73 долари США, з якої: 21 307,12 доларів США - залишок заборгованості за кредитом та 56 215,61 доларів США - за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позичальник порушив умови кредитного договору, допустив заборгованість, тому у банку виникло право на її дострокове стягнення. Проте, висновок суду першої інстанції про стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України(у редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин) та умовами договорів поруки, оскільки зобов`язання забезпечувалося поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за різними самостійними договорами поруки, тому вони не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право пред`явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору. Ураховуючи те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, у суду першої інстанції не було підстав для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості.

При цьому, з кожного з поручителів було стягнуто заборгованість солідарно з боржником у межах шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кононенко О. І., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову банку до нього та поручителів.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що його не було належно повідомлено про розгляд справи, що позбавило його права на захист.

Вказує, що жодного договору поруки з банком не підписував, а на наданих банком примірниках договору, нібито з ним, стоїть не його підпис.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка О. І., мотивована тим, що апеляційним судом не було належно досліджено матеріали справи, встановлено обставини та не враховано, що боржником не було отримано досудової вимоги банку, тому, посилаючись на умови кредитного договору, вважає, що у позивача не з`явилося право на дострокове стягнення кредиту в повному обсязі.

Відзиви на касаційні скарги учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2019 року у складі судді Журавель В. І. відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка О. І. та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 листопада 2020 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2021 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено у простій письмовій формі кредитний договір № CM-SME402/53/2008, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 605 000 доларів США зі сплатою процентної ставки 5 % річних + FIDR на строк до 23 березня 2023 року.

Додатковими договорами від 09 лютого 2009 року, від 11 липня 2011 року та від 12 березня 2012 року, укладеними між ОСОБА_1 та банком, вносилися зміни до кредитного договору.

Для забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 24 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та АТЗТ «Надія», правонаступником якого є ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені окремі договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов`язалися відповідати перед банком за невиконання позичальником кредитних зобов`язань. До зазначених договорів поруки 11 липня 2011 року та 12 березня 2012 року були внесені зміни відповідно до змін, внесених до кредитного договору від 24 березня 2008 року № CM-SME402/53/2008.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, станом на 14 жовтня 2013 року, виникла заборгованість у розмірі 596 783,79 доларів США, що еквівалентно 4 770 092,83 грн, яка складається із залишку за кредитом у розмірі 524 751,63 доларів США, що еквівалентно 4 194 339,77 грн, та відсотків за користування кредитом у розмірі 72 032,16 доларів США, що еквівалентно 575 753,05 грн.

Висновком судово-економічної експертизи від 26 лютого 2019 року № 24102/18-72/5268/19-72, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України встановлено, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед ПАТ «ОТП Банк» відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору від 24 березня 2008 року № CM-SME402/53/2008 та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка О. І., задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої й другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Встановивши, що позичальник порушив умови кредитного договору, допустивши заборгованість, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у банку виникло право на дострокове стягнення кредиту у повному обсязі.

При цьому, апеляційний суд правильно вказав, що поручителі не є солідарними боржниками один між одним, тому заборгованість з поручителів слід стягувати окремо, солідарно з боржником, у межах шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка О. І., про те, що боржником не було отримано досудової вимоги банку, тому, з посиланням на умови кредитного договору, у позивача не з`явилося права на дострокове стягнення кредиту в повному обсязі, є безпідставними, оскільки таке право у банку з`явилося у будь якому разі, на підставі закону, а саме частини другої статті 1050 ЦК України.

Крім того, вказані доводи заявника були предметом розгляду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді касаційної скарги ПАТ «ОТП Банк» на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року та судом касаційної інстанції було вказано, що з урахуванням застереження до пункту 2.1.3.2 додаткового договору від 12 березня 2012 року, вимога банку від 18 жовтня 2013 року вважається отриманою 25 жовтня 2013 року, а виконання основного зобов`язання позичальником повинно бути проведено протягом 60 календарних днів з цієї дати.

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що його не було належно повідомлено апеляційним судом про розгляд справи, що позбавило його права на захист, є безпідставними, оскільки, суд апеляційної інстанції направляв йому повістку про розгляд справи 04 квітня 2019 року на зареєстровану адресу його проживання: АДРЕСА_1 , проте лист повернувся до суду з відміткою про те, що адресат за цією адресою відсутній (том 4, а. с. 193-194), тобто він був належно повідомлений у розумінні положення частини першої статті 131 ЦПК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання ОСОБА_2 на те, що жодного договору поруки з банком не підписував, а на наданих суду примірниках договору стоїть не його підпис, не заслуговує на увагу, оскільки вказані обставини ним доведені у визначеному ЦПК України порядку не були, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, оскільки знав про існування цього спору, неодноразово приймав участь в судовому процесі, проте жодними доказами свої заперечення не підтвердив, клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявляв.

Інших доводів щодо неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, касаційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка О. І., не містять.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційних скарг ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка О. І., висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка Олега Івановича - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк