Справа № 206/5746/21
Провадження № 2-з/206/117/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Малихіної В.В., при секретареві Мороз В.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мажуга Владислав Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2021 року представник позивача в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мажуга Владислав Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів.

Разом із вказаним позовом представник позивача подав до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі за № 883 від 28.02.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. В обґрунтування заяви зазначено, що постановою приватного виконавця Клименко Р.В. відкрито виконавче провадження № 62140480 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 16747,53 грн. ОСОБА_2 не згоден з вказаним виконавчим написом, у зв`язку з чим звернувся до суду із позовною заявою про визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що він не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із заявою про забезпечення позову.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, зміст і форма відповідної заяви про забезпечення позову має відповідати вимогам, викладеним у ст. 151 ЦПК України.

Дослідивши зміст поданої заяви, слід дійти висновку, що заявником не у повній мірі виконано вимоги щодо змісту поданої заяви.

В порушення п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить відповідного предмету позову, що узгоджується з запропонованим у заяві видом забезпечення та обґрунтування необхідності такого забезпечення позову.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Як вбачається з вищезазначеного, не зазначення представником заявника відповідного предмету позову, що узгоджується з запропонованим видом забезпечення унеможливлює виконання судом обов`язку щодо пересвідчення в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також унеможливлює надання судом об`єктивної оцінки щодо відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам.

Суд критично ставиться до твердження представника заявника щодо того, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позову, адже до заяви не долучено будь-яких доказів щодо такого твердження.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника та його представника.

В порушення п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, яке є гарантією захисту прав та інтересів відповідача та має забезпечити відшкодування збитків відповідача, що можуть бути спричинені забезпеченням позову, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки підстави для застосування зустрічного забезпечення має вирішуватись судом, тоді як заявник має виконувати вимоги, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, щодо зазначення необхідної інформації.

З аналізу вищенаведених норм ЦПК України вбачається, що метою застосування заходів зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Питання вжиття заходів зустрічного забезпечення вирішуються судом, який остаточно і визначає захід зустрічного забезпечення, який має бути вжитий в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Заявник не наділений правом на вирішення доцільності застосування зустрічного забезпечення,тобто вказані заходи застосовуються не за ініціативою заявника. Заявник зобов`язаний лише зазначити в заяві про забезпечення позову пропозицію щодо зустрічного забезпечення, зокрема, щодо розміру грошової суми, яку він може внести на депозитний рахунок суду. Дана пропозиція враховується судом при визначенні остаточного розміру зустрічного забезпечення. У разі якщо заявник не має можливості внести відповідну суму, він має повідомити суду поважні причини відсутності такої можливості.

Крім того, згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Однак, заява не містить належного обґрунтування звернення представника заявника саме до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам зазначеним у ст. 151 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову останнього до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мажуга Владислав Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштівнеобхідно повернути заявнику, як таку, що не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мажуга Владислав Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів - повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Малихіна