Справа № 350/792/20
Провадження № 2/350/39/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Максиміва І.В.

з участю секретаря Видойник І.П.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Південно-західного міжрегіонального управління юстиції Рожнятівського районного регіонального округу Івано-Франківської області Ковальчук Тарас Петрович, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом та просить визнати недійсним заповіт складений її матір`ю ОСОБА_5 26 квітня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Південно-західного міжрегіонального управління юстиції Рожнятівського районного регіонального округу Івано-Франківської області Ковальчуком Т.П.

В обгрунтування позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 покликається на те, що 19 лютого 2007 року її мати ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла їй 1/2 частину житлового будинку, половину господарських будівель і нижній гараж, а також половину городу біля будинку в АДРЕСА_1 . Оскільки її мати ОСОБА_5 була неграмотною та в силу свого похилого віку не могла особисто підписати вказаний заповіт, замість неї у заповіті розписались свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати ОСОБА_5 померла. Після її смерті, вона у встановленому законом порядку звернулася з заявою про прийняття спадщини в Першу Рожнятівську державну нотаріальну контору, де листом нотаріуса № 136/01-16 від 09 квітня 2020 року їй повідомлено про переадресацію її заяви приватному нотаріусу Південно-західного міжрегіонального управління юстиції Рожнятівського районного регіонального округу Івано-Франківської області Ковальчуку Т.П. Однак нотаріус Ковальчук Т.П. у своєму листі № 15/02-14 від 11 травня 2020 року вказав про те, що видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 лютого 2007 року неможливо, оскільки 26 квітня 2019 року, тобто за пів року до своєї смерті, її матір`ю ОСОБА_5 було складено та посвідчено новий заповіт на ім`я ОСОБА_4 , який відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України повністю скасовує попередній заповіт посвідчений 19 лютого 2007 року.

Позивачка вважає, що її мати за пів року до своєї смерті, в силу свого похилого віку та постійних проблем зі здоров`ям не усвідомлювала значення своїх дій, тому не могла скласти заповіт 26 квітня 2019 року на ім`я ОСОБА_4 . Вважає, що відповідач ОСОБА_4 своїми нечесними та недобросовісними діями, бажаючи швидко та без зусиль одержати майно для свого збагачення, скориставшись неграмотністю та похилим віком її матері ОСОБА_5 , позбавив її права на спадок за заповітом 2007 року. Крім того, її мати ОСОБА_5 була неграмотною, за життя не вміла ні читати ні писати, а тому такий заповіт можна було посвідчувати тільки у присутності свідків, наявність яких у неї викликає сумніви.

Оскільки вирішити питання щодо визнання заповіту недійсним в позасудовому порядку позивачка не може, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бурак Б.В. позовні вимоги підтримали повністю покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Крім цього, позивачка ОСОБА_1 пояснила, що за життя її батькам ОСОБА_9 та ОСОБА_5 належало будинковолодіння по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_9 . У лютому 2007 року її мати ОСОБА_5 зробила заповіт, яким заповіла їй та сестрі ОСОБА_5 по 1/2 частині вищевказаного будинковолодіння. Її мати ОСОБА_5 жила в літній кухні, а свої речі тримала у частині будинку, яку заповіла їй. Вважаючи, що після смерті матері їй належатиме половина будинку, вона перекрила дах, провела електропостачання, постійно доглядала за будинком. Відповідач ОСОБА_4 , який доводиться їй племінником, після одруження жив у батьків своєї дружини в с. Суходіл Рожнятівського району, проте останні десять років тому перейшов на постійне місце проживання до своєї баби ОСОБА_5 , де і проживає у літній кухні.

Вказала, що на даний час вона має інше житло і у спірній частині будинковолодіння не проживає, проте часто там бувала, навідувала свою матір, яка останні роки свого життя мала проблеми зі здоров`ям, недочувала і погано бачила, користувалася слуховим апаратом, іноді плутала слова, не розпізнавала людей, мала проблеми з пам`яттю, однак була при своєму розумі.

Зазначила, що мати не могла змінити заповіт на ОСОБА_4 , оскільки перед смертю запевняла її, що половина будинковолодіння належить їй. Про наявність оскаржуваного заповіту їй стало відомо, коли вона почала оформляти спадщину після смерті матері, так як вважала, що згідно заповіту від 2007 року 1/2 частина будинковолодіння належить їй, у зв`язку з чим вона звернулася в нотаріальну контору з відповідною заявою про прийняття спадщини.

Позивачка вважає, що відповідач ОСОБА_4 скористався безпорадним станом її матері та обманним шляхом оформив заповіт від її імені на себе, що позбавляє її права на спадщину. Поданий нею позов підтримала та просила його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник - адвокат Родіков І.С. проти позову заперечили. Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що з часу свого народження він постійно проживає у будинковолодінні по АДРЕСА_1 . Протягом багатьох років він їздив на заробітки за кордон і всі зароблені кошти вкладав у ремонт вказаного будинку. Ще за життя, його баба ОСОБА_5 говорила, що хоче щоб саме він був господарем у належному їй будинковолодінні, оскільки він проживає разом з нею та доглядає за нею. У квітні 2019 року його баба ОСОБА_5 особисто, добровільно, без жодного тиску з його сторони, виявила бажання скласти заповіт на нього, у зв`язку з чим остання у приватного нотаріуса Ковальчука Т.П. у присутності свідків склала на його користь заповіт, яким заповіла йому належне їй на день смерті будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Оскільки його баба ОСОБА_5 була неписемна, тому заповіт посвідчувався нотаріально у присутності свідків, однак він, при посвідченні заповіту не був.

Його баба ОСОБА_5 хоча і була похилого віку та неписемна, однак вона до кінця свого життя була при своєму розумі та розуміла значення своїх дій. За ціле життя, остання тільки один раз була в лікарні.

Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Південно-західного міжрегіонального управління юстиції Рожнятівського районного регіонального округу Івано-Франківської області Ковальчук Т.П проти позову заперечив, пояснив, що при посвідченні заповіту від 26 квітня 2019 року складеного ОСОБА_5 ним дотримано вимог закону та інструкції щодо порядку вчинення нотаріальних дій. При оформленні заповіту ним було встановлено дієздатність особи ОСОБА_5 , яка говорила, що її внук ОСОБА_4 доглядає за нею, тому вона хоче заповісти йому все належне їй на день смерті майно. Крім цього, остання казала, що погано бачить і недочуває та є неграмотною, а тому ним, у присутності свідків заповіт був зачитаний вголос і ним посвідчений.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, свідків, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В силу вимог статей 202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначених у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Частина 4 статті 207 ЦК України передбачає, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Відповідно до пунктів 157, 158 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами (чинній на час виникнення спірних правовідносин), на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Аналогічні положення містяться в ст. 1253 ЦК України.

Згідно зі ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 79 років, а ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 88 років, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 від 10.11.2005 року, серії НОМЕР_2 від 28.10.2019 року (а.с. 31-32).

Померла ОСОБА_5 являлася дружиною ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 18.10.1962 року (а.с. 33).

Відповідачка ОСОБА_1 являється дочкою ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 04.09.1964 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 30.08.1986 року (а.с. 64).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.10.2004 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.10.2004 року (а.с.113-114).

Спадкоємцем вищевказаного домоволодіння належного ОСОБА_9 була його дружина ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.2019 року (а.с. 43).

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 склала декілька заповітів.

Так, згідно заповіту від 01 листопада 2005 року, посвідченого нотаріусом Першої Рожнятівської нотаріальної контори Котелко С.Д., зареєстрованого в реєстрі за № Д-607, вбачається, що ОСОБА_5 заповіла все належне їй на день смерті майно ОСОБА_4 (а.с.42).

Згідно заповіту від 06 жовтня 2006 року, посвідченого головою виконкому Суходільської сільської ради Рожнятівського району Курч В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 73, вбачається, що ОСОБА_5 заповіла належну їй 1/2 частину житлового будинку і господарських будівель дочці ОСОБА_1 (а.с.111).

Згідно заповіту від 19 лютого 2007 року, посвідченого головою виконкому Суходільської сільської ради Рожнятівського району Курч В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 98, вбачається, що ОСОБА_5 заповіла 1/2 частину житлового будинку, половину господарських будівель і нижній гараж дочці ОСОБА_1 , а іншу 1/2 частину житлового будинку, половину господарських будівель, літню кухню і верхній гараж заповіла дочці ОСОБА_5 , город біля будинку на дві рівні частині обом дочкам (а.с. 112).

25 березня 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в Першу Рожнятівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (а.с. 7).

Листом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори № 136/01-16 від 09.04.2020 року, позивачку ОСОБА_1 повідомлено, що надіслана нею заява про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , переадресовано за належністю приватному нотаріусу Рожнятівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Ковальчуку Т.П. (а.с. 9).

Листом приватного нотаріуса Південно-західного міжрегіонального управління юстиції Рожнятівського районного нотаріального округу Ковальчука Т.П. № 15/02-14 від 11.05.2020 року, позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту посвідченого 19 лютого 2007 року Суходільською сільською радою Рожнятівського району, оскільки 26 квітня 2019 року ОСОБА_5 було складено та посвідчено новий заповіт, який відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України, повністю скасовує заповіт посвідчений 19 лютого 2007 року (а.с. 10).

26 квітня 2019 року ОСОБА_5 складено новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Ковальчуком ТМ.,зареєстрований в реєстрі за № 653, згідно якого ОСОБА_5 , все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_4 (а.с.40).

Відповідач ОСОБА_4 31 жовтня 2019 року звернувся до приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Ковальчука Т.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 34).

03 червня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Ковальчука Т.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке залишилося після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 66).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 червня 2020 року, ОСОБА_4 являється власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 47).

З метою з`ясування дійсних обставин справи, за клопотанням сторін в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які пояснили наступне.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що позивачка ОСОБА_1 являється його рідною сестрою, а відповідач ОСОБА_4 його племінником. Їх в сім`ї було п`ятеро дітей, він і чотири сестри, які всі проживали у спадковому будинковолодінні в АДРЕСА_2 , яке належало батькові ОСОБА_9 . На час смерті останнього, у будинку залишилися проживати їхня мати ОСОБА_5 та його рідна сестра ОСОБА_5 з двома дітьми. Йому відомо, що після смерті батька їхня мати ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла по 1/2 частині будинковолодіння по АДРЕСА_2 його рідним сестрам, позивачці ОСОБА_1 та матері відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Позивачка проводила ремонт у належній їй частині будинку, а відповідач у іншій частині будинку, належній його матері ОСОБА_5 . Про заповіт складений його матір`ю на відповідача ОСОБА_4 йому нічого не було відомо, оскільки він рідко навідував матір.

Його мати ОСОБА_5 за свого життя була неграмотною і не вміла писати, мала проблеми зі слухом та не дочувала, однак будь-якими психічними захворюваннями чи розладами не страждала, вона до кінця життя самостійно пересувалася.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що позивачка є її рідною сестрою, а відповідач являється їй племінником. Їй відомо, що у 2006 році їхня мати ОСОБА_5 у Суходільській сільській раді склала заповіт, яким заповіла її сестрам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по 1/2 частині належного їй будинковолодіння по АДРЕСА_2 . Після чого позивачка та відповідач робили ремонт будинку, перекрили дах, відповідач також зробив ремонт у належній його матері ОСОБА_5 частині будинку. Про те, що мати склала заповіт, яким заповіла вищевказане будинковолодіння її племіннику ОСОБА_4 їй нічого не було відомо, мати їй про це нічого не розповідала.

Вказала, що зазначене будинковолодіння будував їхній батько ОСОБА_9 , після його смерті у будинку залишалися проживати її мати ОСОБА_5 та сестра ОСОБА_5 разом з дітьми.

Її мати була неграмотна, погано чула, останні роки не впізнавала людей. За життя мати перенесла інсульт, сестра ОСОБА_15 була її опікуном. Проте мати психічними хворобами не страждала, недієздатною не була. Перед смертю остання була при свідомості, розуміла все що їй говорили, хоча і недочувала. Вона чула коли до неї голосно говорили.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що проживає в АДРЕСА_3 . У квітні 2019 року ОСОБА_4 попросив його бути свідком при оформленні його бабою ОСОБА_5 заповіту, так як остання була неграмотною. Він та ще двоє свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були присутні в нотаріальній конторі де посвідчувався заповіт. На запитання приватного нотаріуса Ковальчука Т.П., ОСОБА_5 відповіла, що хоче заповісти все належне їй майно внукові ОСОБА_4 . Так як ОСОБА_5 не дочувала, тому нотаріус декілька разів голосно повторював їй запитання. Після чого нотаріус оформив заповіт та зачитав його вголос, і вони всі троє розписалися в заповіті.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що проживає в АДРЕСА_4 та добре знає відповідача. У квітні 2019 року ОСОБА_4 попросив його приїхати до нього додому. Коли він перебував у відповідача, його баба ОСОБА_5 попросила відвести її та ОСОБА_4 до приватного нотаріуса у селище Брошнів-Осада, на що він погодився, і в той день на своєму автомобілі відвіз ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ще двох свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у селище Брошнів-Осада до нотаріуса. ОСОБА_4 залишився на вулиці, а вони всі четверо зайшли в нотаріальну контору, де ОСОБА_5 сказала нотаріусу, що хоче усе належне їй майно заповісти внукові ОСОБА_4 . Після того як нотаріус оформив заповіт та зачитав його вголос, вони всі троє розписалися в ньому. Крім цього, свідок ОСОБА_14 поклав свій підпис замість ОСОБА_5 , так як остання була неграмотною.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що проживає по АДРЕСА_5 та являється сусідом відповідача. У квітні 2019 року ОСОБА_4 попросив його бути свідком при оформленні його бабою ОСОБА_5 заповіту, на що він погодився. В той день він, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на автомобілі останнього поїхали до приватного нотаріуса Ковальчука Т.П. в селище Брошнів-Осада Рожнятівського району. Відповідач ОСОБА_4 залишився на вулиці, а вони четверо зайшли в нотаріальну контору, де ОСОБА_5 сказала нотаріусу, що хоче заповісти своєму внукові ОСОБА_4 все належне їй майно. Після того, як нотаріус оформив заповіт та зачитав його вголос, ОСОБА_5 попросила його розписатися замість неї в заповіті так як була неграмотною, що він і зробив.

Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підстави недійсності заповіту.

Так, згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Суд вважає, що підстави, на які посилається позивачка для визнання заповіту недійсним, а саме те, що на момент укладення заповіту ОСОБА_5 не усвідомлювала свої дії або перебувала у іншому хворобливому стані, який би перешкоджав їй прибути на місце складання заповіту та засвідчити його, а також відсутність свідків при посвідченні заповіту, є лише її припущеннями, оскільки спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами та поясненнями допитаних свідків, у їх сукупності.

Крім цього, приватний нотаріус Південно-західного міжрегіонального управління юстиції Рожнятівського районного регіонального округу Івано-Франківської області Ковальчук Т.П., посвідчував спірний заповіт у присутності свідків, при його укладанні перевірив дієздатність та підтвердив, що ОСОБА_5 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Окрім вищенаведеного, позивачкою не надано жодного належного доказу, що ОСОБА_5 склала спірний заповіт під будь-яким впливом чи тиском.

Згідно ст. 81 ЦПК України на кожну зі сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Таким чином, аналізуючи досліджені у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання заповіту від 26 квітня 2019 року недійсним, адже в ході судового розгляду позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів, що спірний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і що волевиявлення заповідача не відповідало його волі, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Південно-західного міжрегіонального управління юстиції Рожнятівського районного регіонального округу Івано-Франківської області Ковальчук Тарас Петрович, про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Максимів І.В.

Повний текст рішення складено 19 лютого 2021 року.