Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 204/3486/16

провадження № 61-816св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Литвиненко І. В. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Ткачука 0. С.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Лаченкової О. В., Петешенкової М. Ю. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просило суд стягнути з відповідача заборгованість за спірним кредитним договором, яка станом на 26 квітня 2016 року становить 232 395,75 грн та складається з:

простроченої заборгованості у розмірі 15 078,97 грн за кредитом та 7 907,26 грн за додатковим кредитом (сума простроченої заборгованості - 14 00,71 грн, сума заборгованості за додатковим кредитом та процентами - 7 754,06 грн), 3% річних за прострочення сплати платежів за кредитом - 167,81 грн, 3% річних за прострочення сплати платежів за додатковим договором - 35,35 грн, інфляційні втрати - 251,08 грн, пеня за прострочення сплати чергових платежів за кредитом - 559,37 грн, пеня за прострочення сплати чергових платежів - 117,85 грн);

заборгованості з дострокового повернення кредиту у розмірі 167 336,78 грн (сума заборгованості за кредитом - 155 755,73 грн, сума заборгованості за процентами - 5 011,44 грн, 3% річних за прострочення по сплаті платежів за кредитом - 167,81 грн, 3 % річних - 1 294,95 грн, інфляційні втрати - 958,17 грн, пеня за прострочення виконання зобов`язання - 4 316,49 грн), штрафу - 22 796,10 грн, витрат позивача - 17 376,96 грн та штрафу за направлення вимог - 1 899,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 50006580, в якому зазначено, що договір між сторонами складають цей кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 113 980,48 грн, що еквівалентно 13 903,45 доларам США, та суму додаткового кредиту у розмірі 37 345,60 грн, що еквівалентно 4 555,45 доларам США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 15 листопада 2017 року.

Кредитні кошти були надані відповідачу для купівлі автомобіля Volkswagen Polo Sedan, 2012 року випуску та оплати страхових платежів. Усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягали розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США.

Зобов`язання відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором забезпечено договором застави від 06 листопада 2012 року, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль Volkswagen Polo Sedan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності. Вказував, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість.

21 грудня 2015 року позивач надіслав відповідачу вимогу (повідомлення) від 16 грудня 2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50006580, яка станом на день направлення складала 171 114,57 грн. Зазначеною вимогою позивач також повідомив відповідача, що заборгованість по сумі кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти, її розмір підлягає зміні відповідно до показників обмінного курсу та буде перераховано на дату подання позову.

Однак вимога позивача щодо дострокового повернення кредиту у встановлені вимогою строки лишилася проігнорована відповідачем, внаслідок чого позивач вимушений був звернутися з цим позовом до суду для захисту своїх порушених прав.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Тітової І. В. заочним рішенням від 26 вересня 2016 року позов задовольнив. Стягнув із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 50006580 у розмірі 232 395,75 грн, з яких: прострочена заборгованість в сумі 15 078,97 грн за кредитом та 7 907,26 грн за додатковим кредитом, а також заборгованість з дострокового повернення кредиту в сумі 167 336,78 грн з урахуванням пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що свої зобов`язання за спірним кредитним договором відповідач не виконував, вказане призвело до порушення прав позивача. Зважаючи на те, що позивачем доведені обставини, які викладені у позовній заяві, натомість відповідачем викладені обставини не спростовані, та з урахуванням того, що на виконання статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, районний суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 21 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року скасував. Позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнив частково. Стягнув зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 50006580 у розмірі 17 324,90 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що положення частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 3% річних не підлягають задоволенню, оскільки вони застосовуються до боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, у той час відповідно до умов договору строк кредиту складає 60 місяців, отже кінцевим терміном виконання зобов`язання є 02 листопада 2017 року, а позивач звернувся з позовом 19 травня 2016 року. Способи захисту, передбачені статтею 625 ЦК України, які просить застосувати позивач, є передчасними при вирішенні спору та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Крім того, суд апеляційної інстанції, зарахувавши отримані від реалізації предмету застави грошові кошти, дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише основна сума боргу у розмірі 17 324,90 грн. Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінні статті 22 ЦК України, а є витратами на професійну правничу допомогу, що відносяться до судових витрат.

Верховний Суд постановою від 12 березня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнив. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року скасував. Справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції зазначав, що апеляційний суд не врахував, що кредитним договором передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до пункту 1.3 загальних умов кредитування. Також поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось те, що ТОВ «Порше Мобіліті» змінив строк виконання основного зобов`язання, направивши на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, при цьому позичальник у випадку прострочення виконання основного зобов`язання має право на нарахування компенсаційних платежів, передбачених статтею 625 ЦК України. Крім того, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд апеляційної інстанції вирахував із загальної суми заборгованості, визначеної позивачем, до якої були також включені три проценти річних та інфляційні втрати, суми від реалізації предмета застави, одночасно відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсаційних виплат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Отже, суд апеляційної інстанції не встановив розмір заборгованості за спірним кредитним договором та її складові.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 25 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнив частково. Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року скасував.

Позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50006580 від 02 листопада 2012 року у розмірі 67 828,75 грн, яка складається з наступного:

- прострочена заборгованість в сумі 418,89 грн за кредитом та 35,35 грн за додатковим кредитом, з яких: 167,81 грн - сума 3% річних за час прострочення за кредитом; 35,35 грн - сума 3% річних за час прострочення по сплаті платежів за додатковим кредитом; 251,08 грн - сума інфляційних втрат за час прострочення за кредитом;

- заборгованість з дострокового повернення кредиту в сумі 67 374,51 грн, з яких: 56 121,39 грн - сума заборгованості за кредитом; 1 294,95 грн - сума 3% річних; 958,17 грн - інфляційні втрати на суму з дострокового повернення кредиту.

В іншій частині позовних вимог відмовив. Здійснив розподіл судових витрат.

Апеляційний суд не погодився з визначенням розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки судом першої інстанції не враховано суму від реалізації предмета застави та ним було самостійно розраховано заборгованість відповідача станом на 26 квітня 2016 року, яка складала 232 395,75 грн, а після того, як позивач зарахував кошти від продажу автомобіля, заборгованість склала 76 205,71 грн.

З урахуванням часткового погашення сум, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 50006580 у розмірі 67 828,75 грн.

В частині стягнення заборгованості за відшкодування інших витрат, понесених позивачем в порядку п. 8.5 Загальних умов в сумі 17 376,96 грн відмовлено з тих підстав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення як збитків витрат понесених ТОВ «Порше Мобіліті» на юридичну допомогу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить оскаржену постанову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 50006580 у розмірі 67 828,75 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції було застосовано норму права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 204/3486/16-ц (провадження № 61-7670св19) де вказано, що права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Заявник вказує, що судами попередніх інстанцій встановлено, що вимогу про дострокове повернення кредиту від 16 грудня 2015 року було надіслано на адресу відповідача 21 грудня 2015 року, а тому у ТОВ «Порше Мобіліті» вже не було права нараховувати відсотки за кредитним договором, однак у період часу з 16 грудня 2015 року до 26 квітня 2016 року нарахування відсотків ним продовжувалось, що є протиправним.

Відповідач вказує, що позивачем неправомірно було нараховано:

- 7 754,06 грн процентів та додаткового кредиту за період з 16 грудня 2015 року по 26 квітня 2016 року;

- 5 011,44 грн процентів по кредиту за період з 01 січня 2016 року до 26 квітня 2016 року;

- збільшено розмір штрафних санкцій з 16 грудня 2015 року до 26 квітня 2016 року на суму 4 817,48 грн.

Судом апеляційної інстанції також було залишено поза увагою ту обставину, що після зміни строку виконання основного зобов`язання на 16 грудня 2015 року, відповідачем 13 січня 2016 року було сплачено 7 846,42 грн, а 02 березня 2016 року сплачено 3 000 грн. Вказані грошові кошти на загальну суму 10 846,42 грн мали бути розподілені судом апеляційної інстанції щодо пені та штрафних санкцій, прострочених процентів, що були нараховані до 16 грудня 2015 року, а не після, як було ним зроблено. На думку заявника до цієї суми також слід додати 156 190,04 грн, як платіж від 18 січня 2018 року.

ОСОБА_1 вважає, що аргументованою є сума заборгованості в загальному розмірі 173 406,04 грн, яка складається з: 171 114,57 грн дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, станом на день формування та направлення вимоги; 1 297,95 грн - 3 % річних з 20 січня 2016 року до 26 квітня 2016 року; 958,17 грн - інфляційних втрат з 20 січня 2016 року до 26 квітня 2016 року; 35,35 грн - 3% річних за додатковим кредитом з 16 січня 2016 року до 26 квітня 2016 року.

Інші нарахування за договором кредиту були здійснені не як компенсаційні платежі після 16 грудня 2015 року, а тому не можуть бути задоволені також.

Заявник вказує, що вимога позивача про сплату двох штрафів у розмірі 1 958,06 грн та 22 796,10 грн є абсолютно необґрунтованою та суперечить правовій позицій Верховного Суду викладеній у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 750/9626/16-ц (провадження № 61-4573св18).

Доводом касаційної скарги є також порушення судом норм процесуального права, що виявились у неповідомленні відповідача про розгляд справи на 23 червня 2016 року, 26 липня 2016 року та 28 вересня 2016 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2021 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» - адвокат Чередніченко М. М. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 у якому у її задоволенні просив відмовити, посилаючись на необґрунтованість доводів відповідача.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2021 року у задоволенні клопотання ТОВ «Порше Мобіліті» про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу відмовлено.

Відзив ТОВ «Порше Мобіліті», на касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська.

18 березня 2021 року цивільна справа № 204/3486/16 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 листопада 2012 року ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 50006580, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін.

На підставі та на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» надало ОСОБА_1 суму кредиту у розмірі 113 980,48 грн, що еквівалентно 13 903,45 доларам США та суму додаткового кредиту у розмірі 37 345,60 грн, що еквівалентно 4 555,45 доларам США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік з кінцевим терміном повернення 15 листопада 2017 року, для купівлі автомобіля Volkswagen Polo Sedan, 2012 року випуску, та оплати страхових платежів.

Сторони погодили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до пункту 1.3 загальних умов кредитування.

Відповідно до пункту 1.6 загальних умов кредитування зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 50006580 забезпечено договором застави БУ №50006580 від 06 листопада 2012 року, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль Volkswagen Polo Sedan, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Положеннями пункту 1.4.2 загальних умов кредитування сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється ОСОБА_1 у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця.

До 10 числа кожного місяця ТОВ «Порше Мобіліті» надсилає ОСОБА_1 відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту (пункт 1.4.3 загальних умов).

ТОВ «Порше Мобіліті» виставлені ОСОБА_1 відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за листопад 2015 року - грудень 2015 року, які в порушення норм чинного законодавства та положень укладеного кредитного договору залишилися несплаченими ОСОБА_1 , внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 14 100,71 грн за кредитом та 7 754,06 грн за додатковим кредитом.

Відповідно до кредитного договору між ПАТ «СК «Українська страхова група» як страховиком та ОСОБА_1 як страхувальником укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами від 12 грудня 2011 року. Вигодонабувачем за договором виступає ТОВ «Порше Мобіліті».

Згідно із пунктом 10.4 загальних умов передбачено, що додатковий кредит надається компанією позичальнику шляхом перерахування компанією на користь страхової компанії, зазначеної у кредитному договорі або іншому документі, грошових коштів за страхові премії відповідно до договору страхування, що підлягають сплаті компанією рівними місячними платежами.

Згідно із пунктом 10.2.1 договору страхування вигодонабувач зобов`язаний проводити оплату відповідних страхових платежів відповідно до умов, зазначених в частині першій зазначеного договору.

На виконання умов кредитного договору та договору страхування ТОВ «Порше Мобіліті» сплачувало страхові платежі страховику.

Пунктом 3.2.1 загальних умов кредитування передбачено право ТОВ «Порше Мобіліті» достроково вимагати повернення кредиту та додаткового кредиту у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць.

21 грудня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» було надіслано ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) від 16 грудня 2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором за № 50006580, якою ТОВ «Порше Мобіліті» вимагало від ОСОБА_1 дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, яка станом на день направлення складала 171 114,57 грн.

На зазначену вимогу ОСОБА_1 не відреагував.

На виконання виконавчого напису приватного нотаріуса предмет застави було вилучено у ОСОБА_1 та реалізовано шляхом продажу на електронних торгах.

Згідно даних долученого до справи платіжного доручення, 18 січня 2018 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві на розрахунковий рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» перераховано 156 190,04 грн від реалізації транспортного засобу, призначення платежу - борг ОСОБА_1 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Норма частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку не застосовується.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

З огляду на вищенаведене колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про необґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо безпідставності стягнення інфляційних втрат, та одночасно приймає доводи касаційної скарги.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення інфляційних втрат не узгоджуються із нормами цивільного законодавства України, які судами застосовано неправильно.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до пункту 8.1. загальних умов, у разі порушення терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, ОСОБА_1 сплачує ТОВ «Порше Мобіліті» пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно.

Відповідно до пункту 8.2 загальних умов передбачено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у ст. 3.3 за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченого в ст. 3.2.1, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту.

Отже, пеня та штраф у вказаній справі застосовані за різні порушення умов кредитного договору, а тому колегія суддів відхиляє аналогічні за змістом доводи касаційної скарги.

Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 759/16067/15 (провадження № 61-13420св19).

З матеріалів справи вбачається та зазначено апеляційним судом, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язано надати докази на підтвердження розміру позовних вимог, з урахуванням суми стягнутої за виконавчим написом нотаріуса.

На виконання ухвали ТОВ «Порше Мобіліті» надало належним чином завірену копію кредитної справи ОСОБА_1 відносно укладеного кредитного договору від 02 листопада 2012 року № 50006580 (а. с. 231-276 том 2) та детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 50006580 (а. с. 277-281, том 2).

Згідно даних долученого до справи платіжного доручення, 18 січня 2018 року Святошинським РВДВС у місті Києві на розрахунковий рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» перераховано 156 190,04 грн від реалізації транспортного засобу, з призначенням платежу - борг ОСОБА_1 (а. с. 282 том 2).

Апеляційний суд вказував, що відповідно до наданого до суду апеляційної інстанції розрахунку заборгованості, банком враховано кошти від продажу автомобіля на погашення кредитної заборгованості за тілом кредиту (а. с. 277-281 том 2).

Кошти від продажу автомобіля повністю спрямовані на часткове погашення заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором та додатковим кредитом, з урахуванням черг, визначених п.1.7 Загальних умов.

Отже, станом на 26 квітня 2016 року заборгованість відповідача складала 232 395,75 грн., а після того, як позивач зарахував кошти від продажу автомобіля, заборгованість склала 76 205,71 грн.

Кошти від продажу предмета застави повністю спрямовані на часткове погашення заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором та додатковим кредитом з урахуванням черг, визначених п. 1.7. Загальних умов, а саме:

1 - на погашення пені та штрафних санкцій за порушення умов оплати Додаткового кредиту в розмірі 117,85 грн;

2 - на погашення процентів та суми Додаткового кредиту в розмірі 7 754,06 грн;

3 - на погашення пені та штрафних санкцій за порушення умов повернення кредиту в сумі 29 571,64 грн;

4 - на погашення суми заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 5 011,44 грн;

5 - на погашення простроченої суми основного боргу по кредиту в розмірі 14 100,71 грн.;

6 - на погашення строкової суми основного боргу по кредиту в сумі 99 634,34 грн.

З урахуванням вищенаведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з урахуванням часткового погашення сум з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 50006580 у розмірі 67 828,75 грн, яка складається з наступного:

- прострочена заборгованість в сумі 418,89 грн за кредитом та 35,35 грн за додатковим кредитом, з яких: 167,81 грн - сума 3% річних за час прострочення за кредитом; 35,35 грн - сума 3% річних за час прострочення по сплаті платежів за додатковим кредитом; 251,08 грн - сума інфляційних втрат за час прострочення за кредитом;

- заборгованість з дострокового повернення кредиту в сумі 67 374,51 грн, з яких: 56 121,39 грн - сума заборгованості за кредитом; 1 294,95 грн - сума 3% річних; 958,17 грн - інфляційні втрати на суму з дострокового повернення кредиту.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна погодитись виходячи з такого.

Судами встановлено, що 21 грудня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» було надіслано ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) від 16 грудня 2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором за № 50006580, якою ТОВ «Порше Мобіліті» вимагало від ОСОБА_1 дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, яка станом на день направлення складала 171 114,57 грн.

На зазначену вимогу ОСОБА_1 не відреагував.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний лист повернувся відправнику у зв`язку із «закінченням терміну зберігання».

Отже позивач втратив право на нарахування процентів та штрафних санкцій з 21 грудня 2015 року.

Колегія суддів зазначає, що факт неотримання боржником вимоги про дострокове виконання зобов`язання не впливає на обчислення нового строку виконання основного зобов`язання, оскільки саме по собі направлення вимоги, в якій вказано порядок і строк виконання зобов`язання свідчить про те, що банк реалізував своє право вимоги на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів і пені, та в односторонньому порядку змінив умови договору. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 755/22611/14-ц (провадження № 61-10697св20) та у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 310/9979/15 (провадження № 61-11782св20).

Таким чином, у справі, що переглядається, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, надіславши 21 грудня 2015 року боржнику вимогу про дострокове погашення заборгованості.

Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Із зведеної облікової виписки з рахунку клієнта ОСОБА_1 вбачається, що 13 січня 2016 року він сплатив на погашення заборгованості 7 846,42 грн, а 02 березня 2016 року ще 3 000 грн, про що вказує також і заявник у поданій касаційній скарзі.

Із виконаного позивачем розрахунку вбачається, що сума в розмірі 7 846,42 грн була зарахована на погашення заборгованості з повернення кредиту та сплати процентів за період з 05 жовтня 2015 року по 15 жовтня 2015 року, а сума в розмірі 3 000 грн на часткове погашення платежу за період з 02 листопада 2015 року до 15 листопада 2015 року.

Таким чином позивач здійснив зарахування вказаних сум в рахунок погашення кредиту та процентів, отже аргументи касаційної скарги про неврахування цих платежів не заслуговують на увагу.

З долученого до справи платіжного доручення судами встановлено, що 18 січня 2018 року Святошинським РВДВС у місті Києві на розрахунковий рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» перераховано 156 190,04 грн від реалізації транспортного засобу, з призначенням платежу - борг ОСОБА_1 (а. с. 282 том 2).

З наданого позивачем детального розрахунку вбачається, що сума боргу розрахована станом 26 квітня 2016 року з урахуванням реалізації автомобіля становить 76 205,71 грн та складається з наступних складових:

простроченої заборгованості в сумі 418,89 грн за кредитом та 35,35 грн за додатковим кредитом, з яких: 167,81 грн - сума 3% річних за час прострочення за кредитом; 35,35 грн - сума 3% річних за час прострочення по сплаті платежів за додатковим кредитом; 251,08 грн - сума інфляційних втрат за час прострочення за кредитом;

заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 67 374,51 грн, з яких: 56 121,39 грн - сума заборгованості за кредитом; 1 294,95 грн - сума 3% річних; 958,17 грн - інфляційні втрати на суму з дострокового повернення кредиту.

Проте обрахована математично сума складових становить лише 59 282,99 грн.

З наданих позивачем розрахунків та детального розрахунку заборгованості розмір заборгованості складається з:

- 155 755, 73 грн - сума заборгованості за кредитом;

- 14 100,71 - прострочена заборгованість за кредитом;

- 5 011,44 грн - заборгованість за процентами;

- 1 294,95 грн - 3 % річних;

- 167,81 грн - 3 % річних;

- 22 796,10 грн - штраф (п. 8.2);

- 1 899,68 грн - штраф (п. 8.3).

Колегія суддів не погоджується із позицією позивача про наявність підстав для стягнення 5 011,44 грн заборгованість за процентами за кредитним договором, так як із розрахунку заборгованості вбачається, що вказана сума утворилась за період з 01 січня 2016 року по 26 квітня 2016 року, тобто за межами строку кредитування.

Щодо стягнення 3 % річних.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання нараховуються 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується із розрахунком позивача щодо 3 % річних від суми простроченого кредиту з огляду та те, що періодами розрахунку були: з 16 листопада 2015 року по 26 квітня 2016 року з суми 5 542, 93 грн та з 16 грудня 2015 року по 26 квітня 2016 року з суми 8 557,78 грн, проте їх нарахування може бути здійснене лише починаючи з 21 грудня 2015 року.

Таким чином розмір 3 % річних від простроченої заборгованості за основним кредитом становить 147,98 грн:

з 21 грудня 2015 року по 26 квітня 2016 року з суми 5 542, 93 - 58,17 грн;

з 21 грудня 2015 року по 26 квітня 2016 року з суми 8 557,78 грн - 89,81грн.

Згідно з пунктами 5.5., 5.6 загальних умов кредитування позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією. Якщо позичальник в порушення пункту 5.5 не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, компанія на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими Загальними умовами кредитування. Позичальник дає згоду і доручає компанії укласти від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв`язку з виконанням даного доручення/укладанням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів в порядку, передбаченому пунктами 1.7.1-1.7.6 (у випадку неотримання позичальником додаткового кредиту від компанії).

Як вже зазначалось вище, пунктом 10.4 загальних умов передбачено, що додатковий кредит надається компанією позичальнику шляхом перерахування компанією на користь страхової компанії, зазначеної у кредитному договорі або іншому документі, грошових коштів за страхові премії відповідно до договору страхування, що підлягають сплаті компанією рівними місячними платежами.

Щодо розміру заборгованості за додатковим кредитом колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до детального розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, складовими заборгованості за додатковим кредитом є:

- 7 754,06 грн - заборгованість за тілом додаткового кредиту;

- 35 ,35 грн - 3 % річних;

- 117,85 грн - пеня (п. 8.1).

У зв`язку із тим, що позивач змінив строк виконання кредитного договору, колегія суддів не погоджується із розрахунком позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до рахунку-фактури від 06 січня 2016 року № 00300381 позивач вимагав у відповідача сплати 622,39 грн - на погашення суми додаткового кредиту та 1 199,50 грн на погашення процентів за користування додатковим кредитом;

відповідно до рахунку-фактури від 02 лютого 2016 року № 0305238 позивач вимагав у відповідача сплати 622,39 грн - на погашення суми додаткового кредиту та 1 949,35 грн на погашення процентів за користування додатковим кредитом;

відповідно до рахунку-фактури від 04 березня 2016 року № 00309043 позивач вимагав у відповідача сплати 622,39 грн - на погашення суми додаткового кредиту та 1 380,57 грн на погашення процентів за користування додатковим кредитом;

відповідно до рахунку-фактури від 05 квітня 2016 року № 00312621 позивач вимагав у відповідача сплати 622,39 грн - на погашення суми додаткового кредиту та 1 357,50 грн на погашення процентів за користування додатковим кредитом.

Оскільки позивачем було змінено строк кредитування на 21 грудня 2015 року, право на нарахування процентів після вказаної дати у позивача припинилось.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 489,56 грн (622,39 грн + 622,39 грн + 622,39 грн + 622,39 грн) заборгованості за тілом додаткового кредиту.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 755/17748/17 (провадження № 61-22500св19) та у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 310/9979/15 (провадження № 61-11782св20).

Крім того колегія суддів не погоджується також і з розрахунком 3 % річних, здійснених позивачем на загальну суму 35,35 грн, оскільки він здійснений із сум, до яких, окрім заборгованості за тілом додаткового кредиту, були включені і проценти, право на нарахування яких позивач права не мав.

За період з 06 січня 2016 року по 26 квітня 2016 року розмір 3 % річних становить - 5,20 грн.

За період з 16 лютого 2016 року по 26 квітня 2016 року розмір 3 % річних становить - 3,62 грн.

За період з 16 березня 2016 року по 26 квітня 2016 року розмір 3 % річних становить - 2,30 грн.

За період з 16 квітня 2016 року по 26 квітня 2016 року розмір 3 % річних становить - 0,56 грн.

Таким чином загальний розмір 3 % річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 11,68 грн (5,20 грн + 3,62 грн + 2,30 грн + 0,56 грн).

Інші нарахування за договором колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони обраховані після 21 грудня 2015 року.

Таким чином борг ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» становив 198 496,39 грн.

Оскільки 09 січня 20018 року було реалізовано предмет застави і кошти в сумі 156 190,04 грн надійшли на рахунок позивача, сума до стягнення, з урахуванням черговості погашення заборгованості становить 42 306, 35 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, тому постанова суду апеляційної інстанції в оскарженій частині підлягає зміні шляхом визначення суми до стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 42 306, 35 грн.

Постанова апеляційного суду підлягає також зміні і в частині розподілу судових витрат.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частинами десятою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір у розмірі 6 454,89 грн.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованості за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 50006580 у розмірі 67 828 (шістдесят сім тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок та вирішення питання розподілу судових витрат змінити.

Абзаци четвертий та шостий резолютивної частини постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 50006580 у загальному розмірі 42 306 (сорок дві тисячі триста шість) гривень 35 (тридцять п`ять) копійок.»

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 454 (шість тисяч чотириста п`ятдесят чотири) гривні 89 (вісімдесят дев`ять) копійок.»

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Литвиненко

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук