РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 638/12424/21

провадження № 2/638/5329/21

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Погудіної Д.О., Проданової М.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на матір до досягнення дитиною трирічного віку,

в с т а н о в и в:

10 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на матір до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24 грудня 2019 року Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 5883.

Від подружніх відносин мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 червня 2021 року.

Наразі шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально. Вже довгий час сторони проживають окремо. На даний час донька проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, працює за кордоном. Іншим особам аліменти не сплачує. Незважаючи на достатній заробіток та можливість забезпечувати свою дитину тих коштів, які надає відповідач, на утримання доньки не вистачає. Також позивачка зазначає, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною і жодних доходів, крім соціальних виплат, не отримує.

У зв`язку із викладеним просить стягнути аліментів на утримання дитини, а також на її утримання як матері до досягнення дитиною трирічного віку.

Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, та стягнення аліментів на матір до досягнення дитиною трирічного віку. Призначено судове засідання по справі.

10 грудня 2021 року ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому просив стягнути аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову, а також на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з дня пред`явлення позову,

Відзив мотивовано тим, що про наміри позивача розірвати шлюб відповідач дізнався під час ознайомлення з матеріалами справи. Відповідач ні в якому разі не відмовляється від своїх обов`язків щодо утримання дитини. Більш того, відповідач щомісячно сплачує аліменти, перераховує грошові кошти на утримання дитини на картку позивачки у сумі більшої, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, що підтверджується доданими копіями квитанцій.

Відповідно до квитанцій, які надані в якості доказів до даного відзиву, відповідачем за період з 30 березня 2021 року по 30 листопада 2021 року було переведено на рахунок позивача 74300 (сімдесят чотири тисячі триста) гривень 00 копійок.

Просив суд врахувати, що на даний час він не працює. Обставини проте, що він працює за кордоном та має достатній заробіток не відповідають дійсності. Крім того, зазначив, що у нього на утриманні перебуває хвора, не працююча паралізована мати (фотокопія медичних виписок надаються), яка є не працездатною, ветеран праці. Для належного догляду за матір`ю витрачається дуже багато часу та грошових коштів. Навіть при наявності безмежного бажання матеріально забезпечувати свою доньку в більших розмірах, на даний час не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі.

У судове засідання позивачка не з`явилась. Через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.

Через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та без фіксації технічними засобами. Проти сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову, а також на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, не заперечує.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24 грудня 2019 року Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 5883.

Від подружніх стосунків мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 червня 2021 року.

Наразі шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально. Вже довгий час проживають окремо. На даний час донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, працює за кордоном. Іншим особам аліменти не сплачує. Незважаючи на достатній заробіток та можливість забезпечувати свою дитину тих коштів, які надає відповідач на утримання доньки не вистачає. Також позивачка зазначає, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною і жодних доходів, крім соціальних виплат, не отримує.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною першою статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями частини другої статті 183 СК України встановлено, що у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року 2395, 00 грн..

Як встановлено наведеними вище положеннями законодавства розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином положеннями законодавства містять обмеження щодо неможливості визначення розміру аліментів менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, з урахуванням обставин, встановлених статтею 182 СК України.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Згідно частинами першою, четвертою статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно з частиною другою статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина четверта цієї статті регламентує, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі.

Водночас, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Позивачка ОСОБА_1 в порушення вищезазначених вимог законодавства, не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, зокрема будь-яких документів про розмір її доходу, а також доходу відповідача, стосовно їхнього стану здоров`я, а також відсутності на утриманні відповідача інших, зокрема неповнолітніх дітей чи непрацездатних дружини, батьків, які б свідчили, що позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі, що є її процесуальним обов`язком.

Разом із тим, відповідач ОСОБА_2 надав суду докази про те, що має на утриманні непрацездатну матір, яка є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , витрачає грошові кошти на догляд за хворою матір`ю, яка відповідно до медичного висновку та виписки з медичної картки стаціонарного хворого має діагноз інфаркт міокарда, крім того наданими відповідачем копіями квитанцій підтверджено, що він перераховує на рахунок позивача ОСОБА_1 грошові кошти.

На підставі вищевикладеного, оскільки позивачкою ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження фактичних обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, зважаючи на часткове визнання відповідачем позовних вимог та враховуючи той факт, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову, а також на користь дружини на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, суд задовольняє позовні вимоги частково.

За змістом частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до частин першої, шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908, 00 грн на користь Держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, та стягнення аліментів на матір до досягнення дитиною трирічного віку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з дня пред`явлення позову.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 17 грудня 2021 року.

Суддя В. М. Яковлева