ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/1079/20 Номер провадження 22-ц/814/390/21Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2020 року у складі судді Лизенко А. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГ-інвест-2012» про усунення перешкод,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «МАГ-інвест-2012» про усунення перешкод повернуто позивачу з підстав, передбачених частиною третьою статті 185 ЦПК України.

Ухвала суду обґрунтована тим, що позивачем у встановлений строк не було виконано вимоги, визначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, а саме: не визначено ціну позову та не сплачено судовий збір, як за вимогу майнового характеру.

Не погодившись з даною ухвалою, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які мають значення для справи і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу районного суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що не погоджуючись з вимогами суду, зазначеними в ухвалі від 18 листопада 2020 року про залишення позовної заяви без руху щодо розміру сплаченого ним судового збору, він подав до суду письмові пояснення з мотивами сплати судового збору як за вимогу немайнового характеру та нормативно-правовою аргументацією своєї позиції, однак судом не взято до уваги його доводи та постановлено ухвалу від 04 грудня 2020 року про повернення позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про задоволення скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцять статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції згідно пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

По справі встановлено, що в листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду загальної юрисдикції із вказаним позовом, у якому просив суд зобов`язати ТОВ «МАГ-інвест-2012» усунути перешкоди у користуванні майном шляхом повернення належної йому на праві власності земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 4,2007 га, кадастровий номер :00:001:0341, яка розташована на території Пригарівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам, визначеним статтями 175, 177 ЦПК України, та надано позивачу строк п`ять днів з дня вручення цієї ували для усунення недоліків.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказав, що позивачу необхідно зазначити ціну позову (вартість майна) та сплатити судовий збір як за вимогу майнового характеру, вважаючи, що вимога про повернення майна є майновою, оскільки майно має вартість.

Копію ухвали Козельщинського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року ОСОБА_2 отримав 23.11.2020.

24 листопада 2020 року ОСОБА_3 подав до суду квитанцію № 1 від 24.11.2020 про сплату судового збору в розмірі 2 102 грн (а.с. 32, 33), а 03 грудня 2020 року - клопотання про прийняття його позовної заяви до ТОВ «МАГ-інвест-2012» про усунення перешкод у користуванні майном, у якому просив судовий збір вважати сплаченим, як за вимогу немайнового характеру, оскільки поданий ним позов є негаторним.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви ОСОБА_2 неподаною та повертаючи її позивачеві на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що позивач не має наміру виконувати ухвалу суду про усунення недоліків позовної заяви, оскільки вважає позов немайновим.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і порядок їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом наведених норм права, повернення заяви з тих підстав, що позивач не виконав вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли він отримав відповідну ухвалу суду, але ухилився від виконання вимог, вказаних в ухвалі. Проте, якщо на виконання ухвали суду про залишення заяви без руху, особа подає суду відповідне клопотання щодо зазначених в ухвалі недоліків, воно повинно бути вирішене з наведенням у процесуальному рішенні відповідних мотивів та висновків щодо такого клопотання. У разі, якщо суд дійде до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, він зобов`язаний продовжити процесуальний строк на усунення недоліків заяви.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву ОСОБА_2 з мотивів невиконання позивачем вимог суду про усунення недоліків, не взяв до уваги факт сплати позивачем 24.11.2020 судового збору у розмірі 2 102 грн на виконання ухвали суду від 18.11.2020 про залишення позовної заяви без руху, якою точна сума судового збору, що підлягає до сплати, не визначена, суд не дав оцінки відповідності розміру сплаченого позивачем судового збору ставкам, встановленим статтею 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з предмету позову, а у разі такої невідповідності не визначив суму, що підлягає до сплати, та не продовжив позивачеві строк для усунення недоліків заяви, також суд фактично не вирішив клопотання позивача від 03.12.2020, чим обмежив його у праві доступу до правосуддя.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 133 ЦПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставки такого збору для позовних заяв майнового та немайнового характеру та інших документів.

Пунктами 2, 9 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування. Такі вимоги мають майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. За подання до суду таких заяв сплачується судовий збір згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

Для з`ясування питання про те, які вимоги відносяться до майнових, а які - до немайнових, суд має враховувати до яких правових наслідків призведе обраний позивачем спосіб захисту.

У разі якщо позивач невірно визначив розмір судового збору або ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо суд зобов`язаний в порядку частини другої статті 176 ЦПК України попередньо визначити розмір судового збору, про що зазначити в ухвалі.

Оскільки суд першої інстанції вказаних вимог процесуального закону не виконав, не дав належної оцінки доводам заявника стосовно обраного ним способу захисту та відповідно не визначив суму судового збору, що підлягає сплаті, не надав позивачеві час для усунення недоліків у разі встановлення невідповідності суми сплаченого ним судового збору ставкам, встановленим статтею 4 Закону № 3674-VI, за таких обставин повернення позовної заяви позивачеві колегія суддів апеляційного суду вважає передчасним.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2020 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГ-інвест-2012» про усунення перешкод направити до Козельщинського районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна