Справа №461/9070/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Собко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення компенсації за відрив від звичайних занять.

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2010 року у справі №2-1474/2010 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на його користь 1445 грн. депозитного вкладу 80,20 грн. інфляційних втрат за час прострочення, 20, 66 грн. - 3% річних від простроченої суми, 14, 80 грн. судових витрат, всього: 1 650, 66 грн. Рішення суду набрало законної сили. 30 листопада 2010 року видано виконавчий лист № 2-1474/10, який ним (позивачем) скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі. На даний час у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57669494 за вказаним виконавчим листом та тривають виконавчі дії, однак боржник ухиляється від виконання рішення суду. Стверджує, що рішення суду не виконано та заборгованості не погашено. У зв`язку з цим, відповідно до п.п.4.1, 4.2 договорів про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок за період із 1 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року, нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 13 438,50 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами: № ЛВ -20/0027/08/986 від 14 липня 2008 pоку, № ЛВ -20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок: за період з 1 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року в сумі 13 438,50 грн., а також стягнути з відповідача на його користь компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 2500,00 грн.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, згідно якого позов заперечив вказуючи, що після винесення рішення Галицького районного суду м. Львова у справі №2-1474/2010, право нараховувати процентів та пені по договору припиняється. Розрахунок пені, вказаний позивачем є незаконним, оскільки ним нараховані подвійний розмір облікової ставки НБУ у розмірі 36 % денних, а не річних, як це передбачено нормами чинного законодавства. До спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки обов`язковим визначенням розміру пені «за згодою сторін», а подвійна облікова ставка НБУ є граничною межею, яку сторони не можуть перевищити цією згодою. Положення, наданих позивачем до справи депозитних договорів не містять умов щодо погодження їх сторонами суми пені за прострочення повернення КС «Перше кредитне товариство» суми депозитних вкладів та нарахованих процентів. У зв`язку із цим, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Також, просить стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів наведених у ньому. Подав відповідь на відзив, де вказав, що уклавши договори № ЛВ -20/0027/08/986 від 14 липня 2008 pоку, № ЛВ -20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок у якому міститься п.4.1. «Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору, згідно чинного законодавства України», відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов цього договору, а тому законним у даному випадку є стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ згідно ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Cуд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2010 року у справі №2-1474/2010 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 1445 грн. депозитного вкладу 80,20 грн. інфляційних втрат за час прострочення, 20, 66 грн. - 3% річних від простроченої суми, 14, 80 грн. судових витрат, всього: 1 650, 66 грн.

У статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Отже, передумовою для стягнення пені є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

З урахуванням вказаних правових норм та наявності судового рішення, за яким із відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість та таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов`язанням, суд дійшов висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань.

КС «Перше кредитне товариство» є фінансовою, а не банківською установою.

Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансової послуги.

Позивачем до позову додано розрахунок, відповідно до якого розмір пені за період з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року склав 13438,50 гривень.

ОСОБА_1 не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство, належності розрахунку та стягнення пені за період з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року, згідно облікової ставки НБУ із застосуванням пені, а також, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи, якою є КС «Перше кредитне товариство».

Доказів того, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, що дає підстави для стягнення на користь позивача пені матеріали справи не містять, оскільки відсутні будь-які відомості про видачу виконавчого листа № 2-1474/10 на виконання рішення суду. Позивачем не долучено жодного доказу, який б підтвердив звернення з даним виконавчим листом до виконавчої служби і що ухвалене рішення на даний час є невиконаним.

Крім того, за договорами укладеними між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 не встановлено відповідальність у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Таким чином, суд вважає що відсутні факти, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Отже, позов задоволенню не підлягає.

Оцінюючи доводи сторін стосовно посилання на практику суду касаційної інстанції, як на підставу задоволення чи відмови в позові та спростування його доводів, суд приходить до переконання, що хоча наведені правові висновки висловлені у справах, які стосуються подібних з цією справою правовідносин, однак обставини зазначених справ не є тотожними та в повній мірі не відповідають характеру правовідносин сторін у даній справі, тобто не є релевантними, а відтак не можуть бути застосовані у даній справі, як законна підстава для спростування і відхилення доводів сторін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Також, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2500,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. суд виходить з наступного.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Однак, матеріали справи не містять укладеного договору про надання правової (правничої) допомоги, акту приймання виконаних робіт і наданих послуг за договором про надання правової, товарного чеку за надані послуги, тощо. Таким чином, у задоволенні клопотання про стягнення на користь КС «Перше кредитне товариство» витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ;

Відповідач: Кредитне спілка «Перше кредитне товариство» (65020, м. Одеса, вул. Базарна, 104, .

Повне рішення складено 23 лютого 2021 року

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.