10.12.2021 р. смт. Веселе
Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., за участю представників позивача Малія О.М., Назаренка М.М., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,
Присутні у судовому засіданні представники позивача позов підтримали.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
07.05.2017 р. приблизно о 16.00 год. поліцейський роти № 3 батальйону № З УПП в м. Запоріжжі ДПП Іванченко Олександр Володимирович, під час несення служби, керуючи службовим автомобілем «Toyota prius », д.н.з. НОМЕР_1 , знаходячись на проїжджій частині внутрішньо дворової дороги в районі будинку АДРЕСА_1 , під час виконання маневру розвороту, після поновлення руху допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , в результаті чого їй була спричинена черепно - мозкова травма від якої ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла.
08.05.2017 р. вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2018 р. в справі № 332/9/18 ОСОБА_1 , визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання з випробуванням зі встановленням йому іспитового строку тривалістю 1 рік. На даний час вказаний вирок набрав законної сили.
У листопаді 2018 року мати померлої ОСОБА_2 ОСОБА_4 та чоловік померлої ОСОБА_5 , які діють в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Департаменту патрульної поліції та Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», третя особа ОСОБА_1 з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Заводського районного суду від 21.05.2019р. у справі 332/4043/18 позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволені в повному обсязі та постановлено рішення про:

- стягнення з Департаменту патрульної поліції через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_5 суми в розмірі 2 404 388,02 грн. та зобов`язано Державну казначейську службу України списати на його користь суму у вказаному розмірі;

- стягнення з Департаменту патрульної поліції через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_4 492 320,00 грн. моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України та зобов`язано Державну казначейську службу України списати на її користь ОСОБА_5 суму у вказаному розмірі.

Запорізьким апеляційним судом апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції на вказане вище рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя була задоволена частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції було скасоване, та постановлене нове рішення, яким позовну заяву задоволено частково та 18.03.2020р. винесено постанову про:

- стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_8 в сумі 1 235 108,02 грн., з яких 435 108, 02 грн. матеріальної та 800 000,00 грн. моральної шкоди; та стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_4 200 000,00 грн. моральної шкоди;

16.04.2020 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 332/4043/18, на підставі якого Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області 08.09.2020 р. до Департаменту патрульної поліції направлено запити про надання інформації для визначення кодів економічної класифікації видатків бюджету та рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів на користь ОСОБА_4 у сумі 200 000 (двісті тисяч) грн. (вих № ГУ ДКСУ в Київській області 7-06/5397) та на користь ОСОБА_5 у загальній сумі 1 235 108,02 (один мільйон двісті тридцять п`ять тисяч 108 грн. 02 коп.) грн. (вих. № ГУ ДКСУ в Київській області 7-06/5398).

19.10.2020 р. ГУ ДКСУ в Київській області на виконання Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі 332/4043/18 проведене примусове списання коштів поліції на користь ОСОБА_5 в сумі 1 235 108,02 грн. (з яких 435 108,02грн. матеріальної та 800 000, грн моральної шкоди) з рахунку UA0092745, КПКВ 10070020 по КЕКВ 2800 та на користь ОСОБА_4 в сумі 200000,00 грн. (моральної шкоди) з рахунку UA0092745, КПКВ 10070020 по КЕКВ 2800.

Про здійснення безспірного списання вказаних коштів Головним управлінням ДКСУ в Київській області було повідомлено Департамент патрульної поліції Повідомленнями № 7-06/6837 від 20.10.2020р. та 7-06/6838 від 20.10.2020р. відповідно.

Покладений на Департамент патрульної поліції рішенням суду обов`язок щодо відшкодування потерпілим матеріальної та моральної шкоди виконано повністю.

Зазначена шкода була спричинена у період перебування ОСОБА_1 із Департаментом патрульної поліції у трудових правовідносинах, позивач має право відшкодувати з винної особи розмір виплаченого ним відшкодування, в порядку зворотної вимоги (регресу).

Стягнення шкоди з позивача було встановлено шляхом задоволення саме цивільного позову в тому числі й з урахуванням вимог ст. 1172 ЦК України, якою передбачено, що відповідальність за завдану працівником матеріальну та моральну шкоду несе юридична особа. Право відшкодування такої шкоди у порядку регресу закріплено в цивільному законодавстві.

Згідно із частиною першою ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини встановлені вищезазначеним рішеннями Заводського районного суду м. Запоріжжя та Запорізького апеляційного суду доказуванню не підлягають.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Пунктом 11 тієї ж постанови встановлено також, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах.

Регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Згідно із чч.1 та 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП ( 322-08 ), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого (наприклад, ст. 47 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» (3759-12).

При цьому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

Розмір матеріальної шкоди, заподіяної майновим інтересам Департаменту патрульної поліції, внаслідок дій ОСОБА_1 який підлягає відшкодуванню в порядку регресної вимоги, а розмір матеріальної відповідальності є повним.

Вина відповідача у заподіянні шкоди майновим інтересам Департаменту патрульної поліції підтверджена вищевказаними вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі №332/9/18 від 02.03.2018 р. та рішенням Запорізького апеляційного суду від 18.03.2020 р. по справі 332/4043/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (провадження № 11-720апп18) зроблено правовий висновок про те, що відшкодування шкоди в порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства, що унеможливлює звернення з таким позовом до адміністративного суду.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Правовідносини між Департаментом патрульної поліції та ОСОБА_1 не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього, а виникли з деліктного зобов`язання - внаслідок заподіяння шкоди.

У цій справі не підлягає доведенню оцінка правомірності дій особи поліцейського, тобто не підлягає вирішенню питання щодо правомірності прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби. Неправомірність дій особи вже встановлена вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі №332/9/18 від 02.03.2018 р. У зв`язку з чим, предметом розгляду у цій справі є лише стягнення шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

З огляду на зазначене, за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що майнової шкоди завдано позивачеві - суб`єкту владних повноважень - під час проходження відповідачем служби, не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір на публічно-правовий.

Співробітник поліції, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони завдання шкоди особі.

Відповідно до ч. 6 ст.261 ЦК України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Оскільки 19.10.2020 р. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області за меморіальними ордерами № 728 від 16.10.2020р. та № 729 від 16.10.2020р. було безспірно списано кошти з рахунків боржника (Департаменту патрульної поліції), то строк на подання позовної заяви не пропущений.

Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст.3, 11, 15, 16, 22, 1191 ЦК України, керуючись ст.ст.1-13, 81, 89, 141, 258 -259, 263-265, 280-282, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути в порядку регресу з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Департаменту патрульної поліції, , в якості відшкодування матеріальних збитків 1 435 108,02 (один мільйон чотириста тридцять п`ять тисяч сто вісім гривень дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Департаменту патрульної поліції, , судові витрати на суму 21 526,62 грн. (двадцять одна тисяча п`ятсот двадцять шість гривень двадцять шість копійок), пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 17.12.2021 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний

10.12.2021