РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2021 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.
при секретарі Петрової Ж.В.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Головіної О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Івана Олександровича, Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4 про визнання торгів недійсними, визнання недійсним та скасування протоколу проведення аукціону, визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності правочину, відновлення права власності, усунення перешкод у користуванні майном
Встановив:
07.11.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила та просить суд: визнати недійсним проведення аукціону 15 червня 2011 року частини предмета іпотеки - 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Київською районною радою міста Харкова 15.03.2005р. Визнати недійсним та скасувати протокол №8 проведення аукціону від 15.06.2011р. з реалізації частини предмета іпотеки - 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Київською районною радою міста Харкова 15.03.2005р. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири, укладений між арбітражним керуючим ОСОБА_5 та фізично особою ОСОБА_2 , посвідчений 09 лютого 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємне І.О. та зареєстрований в реєстрі за №241, за яким було відчужено 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 133,4 кв.м., житловою площею 86,7 кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності виданого Київською районною радою міста Харкова 15.03.2005р., вилучити незаконний запис державного реєстратора про право власності. Визнати відсутність права у арбітражного керуючого-ліквідатора ОСОБА_5 здійснювати організацію та продаж майнна що відноситься до житлового фонду та окремого продажу частини предмету іпотеки - 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 загальною площею 133,4 кв.м., житловою площею 86,7 кв що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Київською районною радою міста Харкова 15.03.200. Визнати недійсним та скасувати Протокол про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 на підставі Рішення Київського районного суду м.Харкова №2-102/08/10 від 18.01.2008.Визнати недійсним та скасувати акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого в.о.начальника Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 19 січня 2012 року, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить, що належала ОСОБА_6 на підставі Рішення Київського районного суду м.Харкова №2-102/08/10 від 18.01.2008р. Визнати недійсним Свідоцтво, видане ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1 ) 20 січня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємцем І.О. та зареєстрований в реєстрі за №112, - про належність йому на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 133,4 кв.м., житловою площею 86,7 кв.м., що належала ОСОБА_6 на підставі Рішення Київського районного суду м.Харкова №2-102/08/10 від 18.01.2008р., вилучити незаконний запис державного реєстратора про право власності. Позовні вимоги до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області. Визнати відсутнім права Київським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області (раніше - Київський відділ державної виконавчої служби Харківського управління юстиції) окремого продажу частини предмету іпотеки - X (однієї другої) частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 133,4 кв.м., житловою площею 86,7 кв.м., що належить, що належала ОСОБА_6 на підставі Рішення Київського районного суди м.Харкова №2-102/08/10 від 18.01.2008р. при виконанні судового рішення про стягненні заборгованості у виконавчому провадженні. Визнати відсутнім права посвідчення Договору купівлі-продажу квартири, укладений між арбітражним керуючим ОСОБА_5 та фізичною особою ОСОБА_2 , від 14 лютого 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. та зареєстрований в реєстрі за №241. Відновити право власності шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на майно - 14 частину квартири АДРЕСА_1 на чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 133,4 кв.м., житловою площею 86,7кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ., що зареєстровано за ОСОБА_3 , вилучити незаконний запис державного реєстратора про право власності. Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартирі АДРЕСА_1 та виселити з квартири АДРЕСА_1 фізичну особу ОСОБА_3 .
16.01.2017 року до суду надійшли письмові заперечення від представника відповідача ОСОБА_2 , в яких він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що позивачка стверджує, що всі дії вчинені на підставі скасованого судового рішення та не мають правового значення. Проте, постанову Господарського суду Харківської області від 24.02.2010 року по справі №Б-50/218-09, якою ФОП ОСОБА_1 визнано банкрутом скасовано не було і вона є чинною. Тому, як дії ліквідатора Корольова В.В. були спрямовані на виконання саме цього рішення, то всі дії ліквідатора є законними. Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.09.2013 року встановлено, що скаржником не доведено належними доказами факт того, що дії арбітражного керуючого не відповідають вимогам чинного законодавства при здійсненні ліквідаційної процедури. Вказав, що постанова Господарського суду Харківської області від 24.02.2010 року є чинною і тому всі дії, які спрямовані на її виконання є законними. Зазначив, що посилання позивачки на порушення під час організації та проведенні аукціону є необґрунтованими. Так, інформація про продаж майна ФОП ОСОБА_1 була опублікована в газеті «Біржовий вісник» №16-0(53) від 17.05.2011 року, в якому зазначено, що аукціон буде проведено 15.06.2011 року, заявки на участь в аукціоні приймаються до 17-00 год. 10.06.2011 року. Із вказаного випливає, що всі строки дотримані, адже відраховуючи 20 днів із дня оголошення інформації про продаж майна, аукціон міг бути призначений і 07.06.2011 року. Кінцевий термін прийняття заяв також дотримано, адже 12.06.2011 року припадав на загальний вихідний день, тому кінцевий строк прийняття заяв був встановлений рівно за 3 дні до проведення аукціону. Отже, порушень щодо порядку проведення аукціону, які зазначила позивач не було. Також, згідно ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка була чинна на момент укладення договору купівлі продажу від 09.02.2012 року, згода іпотеко держателя на відчуження майна не передбачалась. Але, все ж укладення договору купівлі продажу від 09.02.2012 року було погоджено з ПАТ «Банк Форум» і вони знали про відчуження даної квартири. Крім того, представник вказав, що позивачка подала позовну заяву з порушенням норм процесуального законодавства, тому про переривання строку позовної давності не йдеться. Оскільки аукціон відбувся 15.06.2011 року, то з наступного дня починається перебіг строку позовної давності щодо оскарження результатів аукціону. Позивачка про продаж квартири з аукціону знала ще як мінімум з 15.11.2011 року. Щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, то позовна давність щодо цих питань встановлюється у 3 роки та перебіг її починається з 16.11.2011 року, так як про порушення своїх прав позивач знала мінімум з 15.11.2011 року. ОСОБА_1 знала та мала змогу звернутись у встановлений законом строк з метою захисту своїх прав, але не скористалась цим правом.
02.02.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник вказала, що твердження представника відповідача про законність дій в процедурі банкрутства є хибним та не відповідає правовим висновкам, наведеним в постанові ХАГС від 11.02.2014 року. Зазначила, що предмет продажу лот №2 за протоколом аукціону №8 від 15.06.2011 року -1/2 частина квартири АДРЕСА_1 відноситься до житлового фонду та не міг бути включений ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_5 до ліквідаційної маси в процесі банкрутства, та ліквідатор не має законних підстав для продажу саме житлової квартири в процесі банкрутства. Дії ОСОБА_5 направлені на свідоме позбавлення ОСОБА_1 права власності на майно- квартиру АДРЕСА_1 , за яку вона сплатила грошові кошти за кредитним договором №0014/05/12-Z від 24.04.2005 р. АКБ «Форум». Вказала, що з угодою №б/н від 11.03.2011 року про організацію та проведення аукціону від 11.05.2011 р. ОСОБА_1 ознайомилась лише після 27.11.2017 року. До цих пір ОСОБА_1 не відомі всі деталі проведення аукціону. Деталі проведення процедури аукціону також приховувались. Про продаж квартири арбітражним керуючим ОСОБА_5 ОСОБА_1 дізналась вже після укладення договору купівлі продажу від 09.02.2012 року, а точніше після ухвалення заочного рішення про виселення та його виконання в жовтні листопаді 2012 року. Відповідачі не надали беззаперечних доказів того, що ними виконані всі вимоги про організацію та проведення аукціону. Також суду не надано угоди з органом приватизації, за якою діяв ОСОБА_5 при проведенні аукціону. Крім того вказала, що в справі про банкрутство ПАТ «Банк Форум» заперечував проти продажу предмета іпотеки та включення в ліквідаційну масу. Само по собі надання банківських реквізитів для перерахування коштів не є свідченням надання згоди у спосіб, визначений законом. Перерахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 ліквідатором Корольовим В.В. не є свідченням згоди на відчуження квартири від іпотеко держателя та іпотекодавця. 31.10.2011 року ПАТ «Банк Форум» повернув платіж в розмірі 122 130,00 грн. по платіжному дорученню №6 від 28.10.2011 року. Щодо твердження представника відповідач про пропуск строків позовної давності то, на їх думку строк не пропущений.
02.03.2018 року від представника ПАТ «Банк Форум» надійшли письмові пояснення, в яких представник посилався на те, що 29 квітня 2005 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0014/05/12-Z. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки чотирьохкімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . У грудні 2009 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Х/о з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство, в якій просила визнати її банкрутом. 07.12.2012 року ФОП ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура. Ліквідатором було сформовано ліквідаційну масу, до складу якої увійшла також Ѕ частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 09.02.2012 року був укладений договір купівлі продажу між ліквідатором ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 , який був посвідчений ПН ХМНО Ємцем І.О., зареєстрований в реєстрі №241. Зазначили, що 28.10.2011 року на рахунок ПАТ «Банк Форум» надійшло 2 суми від арбітражного керуючого ОСОБА_5 по 122 130,00 грн. 31.10.2011 року суму 122 130,00 грн. банк повернув ОСОБА_5 як помилкову. 10.11.2011 року після конвертації грошових коштів, які були отримані банком від процедури торгів, а саме 15 288,18 дол. США (122130,00 грн) були направлені на погашення суми боргу за кредитом. 18.11.2011 року залишок заборгованості за кредитним договором в розмірі 21 476,37 дол.США був погашений в повному обсязі поручителем ОСОБА_4 і на цей час заборгованість ОСОБА_1 перед банком відсутня. Посилались на ст. 48 ЗУ «Про іпотеку» та вказали, що вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності для оскарження результатів прилюдних торгів.
02.03.2018 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , аналогічний викладеному раніше відзиву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
14.03.2018 року від відповідача арбітражного керуючого Корольова В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що ФОП ОСОБА_1 була визнана банкрутом за власною заявою, яка була подана до Господарського суду Харківської області. Постановою Господарського суду Харківської області від 24.02.2010 року ОСОБА_1 була визнана банкрутом, зазначена постанова є чинною та не скасована. Вказав, що позивачка помилково посилається на порушення положень ст. 43,46 ЗУ «Про іпотеку» і п. 17 Положення про порядок проведення аукціонів, затвердженого постановою КМУ від 22.12.1997 р. №1448 у зв`язку з тим, що продаж у процедурі ліквідації банкрута регулюється ст. 30 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, яка існувала на 15.06.2011 року і ЗУ « Про приватизацію невеликих державних підприємств». Зазначив, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.08.2010 року по справі №Б-50/218-09 ліквідатором ФОП ОСОБА_1 призначено арбітражного керуючого Корольова В.В. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.09.2013 року відмовлено у задоволенні скарги ФОП ОСОБА_1 на дії ліквідатора Корольова В.В. При здійсненні ліквідаційної процедури ліквідатором було укладено Договір №20-04/11 від 20.04.2011 року про проведення незалежної оцінки, на виконання якої було складено Звіт про оцінку Ѕ частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , визначено ліквідаційну вартість об`єкта оцінки в сумі 53 100,00 грн. 29.04.2011 року проведено рецензування звіту про оцінку майна. 11.05.2011 року ліквідатор уклав угоду з ТБ «Правопорядок» про проведення аукціону з реалізації майна боржника. У газеті Біржовий вісник «Правопорядок» №16-0 (53) від 17.05.2011 року розміщено оголошено про продаж майна боржника. 15.06.2011 року відбувся аукціон, на якому визначено переможця ОСОБА_2 , який запропонував найвищу ціну -122 130,00 грн. Відповідно до Виписки ПАТ «ПУМБ» №15 від 28.10.2011 року ОСОБА_2 перерахував кошти від продажу заставного майна по кредиту ОСОБА_1 в розмірі 122 130,00 грн. 09.02.2012 року ліквідатором був укладений договір купівлі продажу, який посвідчений ПН ХМНО Ємець І.О. і зареєстрований в реєстрі №241. Зазначив, що ліквідатор у справі про банкрутство не може нести відповідальність за достовірність оцінки майна, виконаної оцінювачем. У разі незгоди кредиторами з вартістю майна, визначеною оцінювачем, вони не позбавлені права пред`явити відповідні претензії оцінювачу. Також посилався на пропуск позивачем строків позовної давності.
20.03.2018 року від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи ПАТ «Банк Форум», в яких зазначає, що пояснення ПАТ «Банк Форум» не відповідають вимогам по суті, посилання на ст. 48 ЗУ «Про іпотеку» не має правового значення з огляду на те, що продаж спірної квартири відбувався в межах процедури банкрутства за діями арбітражного керуючого. Доказів реалізації іпотеко держателем одним із способів звернення на предмет іпотеки представником ОСОБА_10 не надано, оскільки їх не було. Твердження представника банку на наявність згоди на продаж не відповідає дійсності.
05.04.2018 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Василенко Н.К., в якому представник просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначила, що оскільки спірна Ѕ частина квартири належала позивачу на праві приватної власності та у випадку банкрутства останньої не підлягала передачі у комунальну власність, відповідна квартира не відноситься до винятку, встановленого ст. 26 ЗУ « Про банкрутство».Спірна квартира виступала предметом іпотеки. Законом про банкрутство встановлено імперативну вимогу щодо необхідності включення до складу ліквідаційної маси майна, яке є предметом застави. Більш того, протягом всього розгляду справи про банкрутство ФОП ОСОБА_1 позивач не заявляла клопотання про виключення спірної квартири з ліквідаційної маси, а тому спірна квартира включена до складу ліквідаційної маси правомірно. Посилання ОСОБА_1 на порушення ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» є необґрунтованими, оскільки з моменту прийняття постанови Господарського районного суду Харківської області від 24.02. 2010 року спірна квартира вважається такою, що не обтяжена іпотекою, а її реалізація відбувається в законному порядку. В такому випадку положення ЗУ «Про іпотеку» не застосовуються до спірних правовідносин. Також не знайшло свого підтвердження посилання позивача на порушення у проведенні процедури аукціону та визначенні вартості спірної квартири. Зазначила, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири. Крім того зазначила, що позивач звернулась до суду з пропуском строків позовної давності.
25.04.2018 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_5 , в якому зазначено, що питання спливу строків позовної давності чи їх поновлення вирішується судом після встановлення фактичних обставин справи. Посилання арбітражного керуючого на ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.09.2013 року не має правового значення. Вказала, що ОСОБА_5 свідомо проігнорована низка діючого законодавства та його дії спрямовані на позбавлення ОСОБА_1 багатовартісної власності. Крім того, арбітражним керуючим не враховано особливості правового режиму майна, яке знаходилось в іпотеці. Станом на 15.06.2011 року житлова квартира знаходилась в іпотеці, договір не був припинений. Щодо твердження про достовірність оцінки майна ОСОБА_1 , то ці обставини спростовуються висновком судової будівельно-технічної експертизи №4329 від 03.09.2013 року.
До суду надійшли пояснення представника третьої особи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», в яких представник заперечував проти позовних вимог, вказуючи, що інформація про зареєстровані речові права на нерухоме майно з 2003 року міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
03.05.2018 року до суду надійшла заява позивача про поновлення строків позовної давності. Посилалась на те, що причини пропуску є поважними та об`єктивними.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Сенаторова В.М. від 18.11.2016 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 20.01.2017 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 21.06.2017 року позовну заяву залишено без розгляду.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.10.2017 року ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 21.06.2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Сенаторова В.М. від 05.02.2018 року цивільну справу прийнято розглядати в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.02.2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову.
18.10.2019 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа розподілена в провадження судді Губської Я.В. після подання попереднім складом суду (с. Сенаторова В.М.) самовідводу.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.10.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито позовне провадження в загальному порядку, призначено підготовче провадження.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.10.2019 року в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2019 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , відстрочено сплату судового збору.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2019 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про застосування заходів процесуального примусу за невиконання процесуальних обов`язків.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2020 року частково задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.06.2020 року частково задоволено клопотання про витребування доказів.
Згідно постанови Харківського апеляційного суду від 24.09.2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 01.06.2020 року залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 01.06.2020 року залишено без зміни.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.11.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд по суті позовних вимог ОСОБА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.02.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог від 11.12.2020 року.
Згідно постанови Харківського апеляційного суду від 12.08.2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2021 року залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2021 року залишено без зміни.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник позивача посилалась на порушення процедури проведення торгів та передачі частки квартири в реалізацію. Також вказала, що не була проведена оцінка іпотечного майна, а наявна оцінка занижена, торги відбулись з порушеннями. Щодо строків позовної давності, то вони на думку позивача не були порушені, адже позивач захищала свої права, звертаючись до суду з позовом неодноразово. Крім того, вказала, що до матеріалів справи додана заява про поновлення строку, також просила врахувати тяжкий матеріальний стан позивача.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. З врахуванням строків розгляду справи суд розглядає справу у їх відсутність.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №0014/05/12-Z (I) квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Також, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та фізичною особою ОСОБА_4 був укладений договір поруки №0014/05/12-2 від 29.04.2005 року. Відповідно до договору іпотеки позивач передала в іпотеку банку чотирьохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.10.2009 року за позовом ПАТ «Борум» солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 281099,05 грн.
У грудні 2009 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство, в якій просила визнати її банкрутом. Ліквідатором було сформовано ліквідаційну масу, до складу якої увійшла також Ѕ частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.08.2010 року призначено ліквідатором СПДФО Здорнова Т.М. арбітражного керуючого Корольова В.В. (ліцензія серія АВ № 498997 від 17.11.2009 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.09.2013 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії ліквідатора Корольова В.В.
11.05.2011 року ліквідатор ОСОБА_5 уклав угоду з ТБ «Правопорядок» про проведення аукціону з реалізації майна боржника. У газеті Біржовий вісник «Правопорядок» №16-0 (53) від 17.05.2011 року розміщено оголошено про продаж майна боржника.
15.06.2011 року відбувся аукціон щодо продажу майна СПДФО ОСОБА_1 , на якому визначено переможця ОСОБА_2 , який запропонував найвищу ціну -122 130,00 грн.
Відповідно до виписки ПАТ «ПУМБ» №15 від 28.10.2011 року ОСОБА_2 перерахував кошти від продажу заставного майна по кредиту ОСОБА_1 в розмірі 122130,00 грн.
09.02.2012 року між ліквідатором арбітражним керуючим ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений ПН ХМНО Ємець І.О. і зареєстрований в реєстрі №241.
27.04.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений ПН ХМНО Харківської області Орловською В.Г., зареєстрований в реєстрі за №1006.
За поясненнями ПАТ «Банк «Форум» 10.11.2011 року після конвертації грошових коштів, які були отримані банком від процедури торгів, а саме 15 288,18 дол. США (122130,00 грн) були направлені на погашення суми боргу за кредитом. 18.11.2011 року залишок заборгованості за кредитним договором в розмірі 21 476,37 дол. США був погашений в повному обсязі поручителем ОСОБА_4 і на час розгляду справи в суді заборгованість ОСОБА_1 перед банком відсутня, претензій Банк як іпотекодержатель до боржників не має.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2012 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про визнання недійсними прилюдних торгів, що відбулися 17.01.2012 року щодо реалізації арештованого (іпотечного) нерухомого майна: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 133,4 кв.м., житловою 87,6 кв. м.; скасування протоколу проведення прилюдних торгів від 17.01.2012 року по реалізації арештованого (іпотечного) нерухомого майна: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Дане рішення набуло чинності, не скасовано.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.11.2013 року затверджено ліквідаційний звіт та ліквідаційний баланс, припинено підприємницьку діяльність ФО-П ОСОБА_1 , визнано вимоги, які не задоволені за недостатністю майна банкрута погашеними, провадження у справі припинено.

Згідно постанови Харківського апеляційного господарського суду від 11.02.2014 року ухвала господарського суду Харківської області від 28.11.2013 року скасована з посиланням на ті обставини, що вимоги кредиторів, що погашені не є безспірними в розумінні положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справі про банкрутство припинено.

Відповідно до відповіді Київського ВДВС СМУ МЮ (м.Харків), наданої на виконання ухвали про витребування доказів зазначено, що надати копії матеріалів ВП №16284769 та ВП №27819452 не можливо, у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень, переданих до архіву.

Відповідно до відповіді КП «ХМБТІ» від 28.05.2020 року, наданої на виконання ухвали про витребування доказів від 14.04.2020 року зазначено, що в наявних архівних матеріалах інвентаризаційних справ КП «ХМБТІ» ХМР інформація про актуальний стан державної реєстрації права власності відсутня, містяться реєстраційні відомості станом на 31.12.2012 року. Згідно наявних архівних матеріалів реєстрацію права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 було проведено КП «ХМБТІ» ХМР за ОСОБА_11 на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова від 18.01.2008 року. Право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року перейшло від ОСОБА_8 до ОСОБА_2 на підставі свідоцтва виданого 20.01.2012 року ПН ХМНО Ємця І.О., №112.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2011 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2018 року, позов задоволено частково. Скасовано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 вересня 2011 року, винесену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємцем І. О. Зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємця І. О. виключити запис № 1939625 (контрольна сума 86Е176ВБ46) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 , внесений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Слоневською Д. В. на підставі договору іпотеки № 0014/05/12-Z(І) від 29 квітня 2005 року (реєстровий № 960), укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «Форум». Зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємця І. О. вилучити запис № 1939629 (контрольна сума 36ЕДВАЕ101) з Державного реєстру іпотек майна щодо квартири АДРЕСА_1 , внесений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Слоневською Д. В. на підставі Договору іпотеки № 12006-036/06Р від 20 березня 2006 року (реєстровий № 580), укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «Форум». Зобов`язано арбітражного керуючого Корольова В. В. ліквідатора ФОП з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ціною 53 100,00 грн. Зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємця І. О. за відсутності правовстановлюючих документів посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ціною 53 100,00 грн.

Постановою Верховного суду України від 06.02.2019 року рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2011 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2018 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича про зобов`язання вчинення нотаріальних дій відмовлено.

Аналізуючи всі досліджені судом докази та надані сторонами документи, суд приходить до висновку про наступне.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Зазначений правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до норми 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1 розділу Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Верховний Суд України в постановах від 17 грудня 2014 року (справа №143цс14), від 18 листопада 2015 року (справа №6-1884цс15) та від 13 квітня 2016 року (справа №6/2988цс15) вказував, що головною умовою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав та законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Підставою для визнання електронних торгів недійсними також є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1301/29431 (далі - Порядок), а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів, в тому числі опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати електронних торгів.

Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними торгів та скасування протоколу проведення аукціону, визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності правочину, відновлення права власності, усунення перешкод у користуванні майном, ОСОБА_1 посилалася на те, що проведення аукціону, а не публічних торгів свідчить про свідоме порушення під час продажу порядку продажу майна, що є іпотекою, була порушена процедура проведення аукціону, письмова згода іпотекодержателя при продажу іпотечної квартири відсутня, оцінка квартири, як предмета іпотеки не проводилась, і всі ці порушення є підставою для визнання торгів та договору недійсними, відновлення її права власності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у грудні 2009 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство, в якій просила визнати її банкрутом. Ліквідатором було сформовано ліквідаційну масу, до складу якої увійшла також Ѕ частина квартири боржника, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Господарського суду Харківської області від 24.02.2010 року визнано фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зареєстровану виконавчим комітетом Харківської міської ради 19.12.2003 р., номер запису про включення відомостей до ЄДР 0082311, адреса: м.Харків, адреса: АДРЕСА_2 ) - банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

В процесі процедури банкрутства ФОП ОСОБА_1 11.05.2011 року ліквідатором ФОП ОСОБА_1 - арбітражним керуючим ОСОБА_5 укладено угоду з ТБ «Правопорядок» про проведення аукціону з реалізації майна боржника. 29.04.2011 року проведено рецензування звіту про оцінку майна.

Після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною. Ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог Закону (частини перша та друга статті 44 Закону).

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні оплатного переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів. Такий перехід відбувається внаслідок укладення та виконання договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця акт про проведені прилюдні торги (близький за змістом підхід застосував Верховний Суд України у висновку, викладеному в постановах від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12 і від 13 лютого 2013 року у справі № 6-174цс12, а також Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 38)).

Вказане підтверджують приписи статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 Цивільного кодексу України. Так, стаття 650 ЦК України закріплює такий спосіб реалізації майна як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, і відсилає до інших нормативних актів, які мають встановлювати особливості укладення цих договорів. До цього зводиться і зміст припису частини четвертої статті 656 ЦК України, згідно з яким до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Яв встановлено судом, 15.06.2011 року відбувся аукціон щодо реалізації майна банкрута ФО-П ОСОБА_1 , на якому визначено переможця ОСОБА_2 , що запропонував найвищу ціну -122 130,00 грн. 28.10.2011 року ОСОБА_2 перерахував кошти від продажу заставного майна по кредиту ОСОБА_1 в розмірі 122 130,00 грн. ПАТ «Банк «Форум», який є іпотекодержателем. Заперечень від Банку в процесі реалізації майна щодо оцінки майна, або процедури реалізації майна не надходило.

09.02.2012 року між ліквідатором арбітражним керуючим ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений ПН ХМНО Ємець І.О. і зареєстрований в реєстрі №241.

27.04.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений ПН ХМНО Харківської області Орловською В.Г., зареєстрований в реєстрі за №1006.

При цьому, суд звертає увагу на те, що станом на час проведення торгів та укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 дані дії були проведені в період процедури банкрутства, за наявності чинної ухвали господарського суду Харківської області від 24.02.2010 року, яка не скасована і до теперішнього часу.

ПАТ «Банк «Форум» 10.11.2011 року були отримані грошові кошти банком від процедури торгів, а саме 15 288,18 дол. США (122130,00 грн), які були направлені на погашення суми боргу за кредитом. 18.11.2011 року залишок заборгованості за кредитним договором в розмірі 21 476,37 дол. США був погашений в повному обсязі поручителем ОСОБА_4 , заборгованість ОСОБА_1 перед банком відсутня.

Згідно постанови Харківського апеляційного господарського суду від 11.02.2014 року провадження у справі про банкрутство ФО-П ОСОБА_1 припинено.

Доводи позивача про те, що оцінка майна, реалізованого на торгах в процесі процедури банкрутства не була проведена, або що були порушені вимоги щодо організації та проведення аукціону, або щодо порушень Закону України «Про іпотеку» та неможливості включення майна в ліквідаційну масу, не є обґрунтованими, а лише голослівними та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи.

Всі інші вимоги позивача про застосування наслідків недійсності правочину, відновлення права власності, усунення перешкод у користуванні майном є похідними від заявлених вимог щодо визнання недійсними торгів та скасування протоколу проведення аукціону, і також є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2012 року, яке набрало чинності відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про визнання недійсними прилюдних торгів щодо реалізації арештованого (іпотечного) нерухомого майна: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 133,4 кв.м., житловою 87,6 кв. м.; скасування протоколу проведення прилюдних торгів від 17.01.2012 року по реалізації арештованого (іпотечного) нерухомого майна: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням суду також було встановлено відповідність електронних торгів вимогам чинного законодавства та Порядку реалізації арештованого майна.

У справах про банкрутство всі процедури складають цілісне і відокремлене від позовного процесу провадження, метою якого є задоволення вимог кредиторів у випадку неплатоспроможності боржника. Тому спори, які стосуються, зокрема, порушення порядку продажу майна боржника є безпосередньо пов`язаними з провадженням у справі про банкрутство. А отже, їх слід розглядати за правилами господарського судочинства (аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 635/6730/15-ц).

Частиною восьмою статті 44 Закону визначено, що спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з закону, положення ст. 17 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом врегульовує, у тому числі, питання правовідносин, що виникають під час продажу майна боржника під час провадження по справі про банкрутство, а також підстави для визнання угод, укладених боржником, недійсними.

Відповідно до ч.10 ст. 17 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, керуючий санацією в трьохмісячний строк з дня прийняття рішення про санацію має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково, якщо: виконання договору завдає збитків боржнику; договір є довгостроковим (понад один рік) або розрахованим на одержання позитивних результатів для боржника в довгостроковій перспективі, крім випадків випуску продукції з технологічним циклом, більшим за строки санації боржника; виконання договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону про банкрутство, особою, що вправі звертатися із заявами про визнання недійсними угод боржника на підставах, визначених частиною десятою статті 17 Закону, є ліквідатор боржника.

Таким чином, по-перше, ч.10 ст. 17 вказаного закону, визначає не підстави для визнання укладених боржником угод недійсними, а підстави відмови від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково. По-друге, право на звернення до суду із заявою про визнання недійсними угод боржника, на підставах, визначених ч.10 ст. 17 вказаного закону, належить до компетенції ліквідатора боржника.

Отже, враховуючи, що порядок продажу майна боржника, включеного до ліквідаційної маси останнього, врегульований нормами, зокрема, ст. 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" і такий продаж здійснюється у ліквідаційній процедурі у межах справи про банкрутство, спори про визнання недійсними відповідного аукціону з продажу майна банкрута з підстав, передбачених нормами діючого законодавства, та з підстав порушення, у тому числі згаданої статті Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", вирішуються у межах відповідної справи про банкрутство, оскільки такі спори безпосередньо пов`язані із здійсненням провадження в цій справі.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута, особою, яка відповідає за зобов`язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка посилаючись на свої права або іншу підставу, передбачену законом або договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси..

Спір, що стосується наслідків реалізації майна боржника у процедурі банкрутства, суд не може вирішувати в порядку позовного провадження окремо від провадження у справі про банкрутство. Такий спір слід розглядати у межах останньої з метою реалізації принципу судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства задля ефективнішого захисту прав та законних інтересів кредиторів (аналогічні висновки сформульовані у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі №908/4057/14, а також у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 25 лютого 2019 року у справі № 906/864/17). Отже, спір щодо правомірності вчинення правочину про відчуження майна боржника у процедурі банкрутства треба розглядати за правилами господарського судочинства у межах провадження у відповідній справі про банкрутство.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), як указує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте, такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не нівелює сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Сутність гарантованого Конвенцією права позивача на суд і на ефективний засіб юридичного захисту не буде нівельованою, якщо він матиме реальну можливість доступу до суду для захисту цивільних прав та інтересів, які вважає порушеними.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що «визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Водночас Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту».

Отже, встановивши, що на момент пред`явлення ОСОБА_1 позову про визнання недійсними торгів, скасування протоколу проведення аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу, відновлення порушеного права вже відбулася процедура банкротства ФОП ОСОБА_1 за її заявою, в процесі якої було реалізовано на торгах майно позивача, а питання щодо оскарження торгів повинно бути розглянуто тільки в межах розгляду справи про банкрутство, і питання про скасування ухвали господарського суду про припинення провадження по справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 , під час якого було проведено торги та які оскаржує позивач, не вирішено, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо оскарження торгів в процесі процедури банкротства, в даному окремому цивільному провадженні та всі похідні від цього вимоги, та вважає це неналежним способом захисту, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року в справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19).

За таких обставин наявні правові підстави для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту.

Питання щодо строку давності судом не вирішувалось, виходячи з мотивів, які стали підставою для вирішення даного позову.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 133, 141, 258, 263, 265 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Івана Олександровича, Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4 про визнання торгів недійсними, визнання недійсним та скасування протоколу проведення аукціону, визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності правочину, відновлення права власності, усунення перешкод у користуванні майном залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя :