Справа № 372/30/21
Провадження 4-с-4/21
ухвала

Іменем України

22 лютого 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

за участю секретаря Ковтуненко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року скаржник звернувся до Обухівського районного суду Київської області зі скаргою в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову від 21.12.2020 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу головного державного виконавця Єжова М.В. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) по виконавчому провадженню № 25761230, згідно якої ОСОБА_2 (стягувачу по даному виконавчому провадженню) в рахунок погашення заборгованості було передано у власність майно: житловий будинок, загальною площею 60 кв.м., з надвірними господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка з кадастровим номером № :05:071:0015, загальною площею 0,081га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику: ОСОБА_1 , на підставі правовстановлюючих документів: державний акт на право приватної власності на землю IV-KB № 086757 та на житловий будинок, розташованій на земельній ділянці відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду.

В обґрунтування заявлених вимог скаржником зазначено, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий документ виданий Обухівським районним судом Київської області від 24.03. 2011 року у справі № 2-532/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму основного боргу 1 746 000 грн, 1 729 332 грн. відсотків за користування позикою, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. судового збору, а всього 3477 952 грн (виконавче провадження № 25761230). На адресу скаржника 29.12.2020 року від органу ДВС надійшли копія оскаржуваної постанови від 21.12.2020 року про передачу майна стягувачу та акт від 21.12. 2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу головного державного виконавця ДВС Єжова М.В. по виконавчому провадженню № 25761230. Згідно даного акту, ОСОБА_2 (стягувачу по данному виконавчому провадженню) було передано у власність майно: житловий будинок, загальною площею 60 кв.м., з надвірними господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка з кадастровим номером № :05:071:0015, загальною площею 0,081га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику: ОСОБА_1 , на підставі правовстановлюючих документів: державний акт на право приватної власності на землю IV-KB № 086757 та на житловий будинок, розташованій на земельній ділянці відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, в рахунок погашення суми боргу в розмірі 996285, 50 грн. згідно з виконавчим документом: виконавчий лист № 2-532/10, виданий 24.03.2011 року. Зазначену постанову від 21.12. 2020 року про передачу майна стягувачу скаржник вважає такою, що прийнята із грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку із чим вона є неправомірною та підлягає скасуванню. Так скаржник, зазначає, що підставами для скасування зазначеної постанови є те, що під час проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 25761230 державними виконавцями були допущені численні порушення, які ним також оскаржено в іншій скарзі поданій до суду 14.09.2020 року, зокрема те, що він не приймав участі у виконавчих діях під час складання постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника за адресою (місцем знаходження нерухомого майна): АДРЕСА_1 від 11.10.2019 року і вказану постанову він не підписував та вона не містить його паспортних даних, як особи, яку зазначено зберігачем майна та місця проживання, та в матеріалах виконавчого провадження також відсутні докази її направлення ДВС на адресу скаржника (боржника у виконавчому провадженні) та державним виконавцем перевищено його службові повноваження, оскільки заборонено скаржнику користуватись арештованим нерухомим майном, яке є його єдиним житлом; порушено підвідомчість виконання рішення суду, оскільки державні виконавці Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не мають право виконувати виконавчий лист Обухівського районного суду Київської області від 24.03.2011 року у справі 2-532/10, так як сума зобов`язання за виконавчим документом до 25 мільйонів гривень. Також 05.10.2020 року до єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відповідні відомості викладені ОСОБА_1 у заяві про вчинений злочин щодо підробки його підпису у постанови ВП № 25761230 від 11 жовтня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) та кримінальному провадженню наданий № 0001415, за попередньою кваліфікацією ст.366 Кримінального кодексу України. Окрім того, скаржник зазначає, що постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника складена в порушення ч. 5 ст. 56, ч. 4 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки в ній не зазначено необхідні дані арештованого майна: цільове призначення земельної ділянки, наявність комунікацій, загальна площа будівлі, кількість кімнат, їх площа та призначення, інформація про підсобні приміщення та оскільки право власності на житловий будинок за боржником не зареєстровано в установленому законом порядку виконавець повинен був не накладати арешт на таке майно, а йому слід було звернутись до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. Скаржник також вважає, що у разі задоволення судом його скарги про визнання дій державного виконавця при складанні постанови про арешт майна протиправними та її скасування та визнанні дій державного виконавця щодо передачі зазначеного арештованого майна на реалізацію до ДП «СЕТАМ» протиправними є підстави для задоволення даної скарги, зважаючи на численні порушення, що допущені співробітниками ДВС, які мають місце під час здійснення виконавчого провадження № 25761230 та вказують на не об`єктивність та незаконність дій даних осіб та просить вимоги скарги задовольнити.

Представник скаржника ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, але доказів поважності неявки суду не надав. В судовому засіданні 04.02.2021 року вимоги скарги підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини та необхідність захисту порушених прав скаржника.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив, процесуальних заяв чи клопотань не подав.

Заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність.

Представник ДП «СЕТАМ» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив, процесуальних заяв чи клопотань не подав.

З огляду на викладене, враховуючи приписи ч.1,2 ст. 450 ЦПК, суд вважав за можливе провести розгляд скарги за відсутності учасників по справі.

Статтею 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається судом у десятиденний строк у судовому засіданні за участі стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон) та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Міністерством юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі по тексту- Інструкція).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення дій державним виконавцем) визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувана або його представника про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий документ виданий Обухівським районним судом Київської області від 24 березня 2011 року у справі № 2-532/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму основного боргу 1 746 000 гри, 1 729 332 грн. відсотків за користування позикою, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. судового збору, а всього 3477 952 грн. на підставі якого відкрито виконавче провадження № 25761230.

30.03.2011 року до підрозділу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява ОСОБА_6 про прийняття до виконання виконавчого листа № 2-532 від 24.03.2011 року Обухівського районного суду Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 суми основного боргу 1 746 000 грн., 1 729 332 грн. відсотків за користування позикою, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. судового збору, а всього 3 477 952 грн. разом із виконавчим документом.

01.04.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 25761230 та надано 7-денний строк для добровільного виконання рішення суду, копію постанови направлено сторонам та органу який видав виконавчий документ.

Оскільки, боржником ОСОБА_1 у строк встановлений державним виконавцем рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.03. 2011 року у справі № 2-532/10 не виконано, тому державним виконавцем вчинялися дії щодо примусового виконання вищезазначеного рішення суду.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

11.10.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чміль Артемом Володимировичем було прийнято (винесено) постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження до відома та до виконання.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як розяснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії). Необґрунтована затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129 1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

27.11.2019 року державним виконавцем на підставі статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження, копії якої направлено суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання ТОВ «Приватна експертна служба» для проведення експертної оцінки описаного майна боржника, про що підготувати відповідний висновок (звіт) та сторонам виконавчого провадження до відома.

08.07.2020 року державним виконавцем на підставі статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» повторно винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження, копії якої направлено суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання ТОВ «Експертно-консультаційний центр» для проведення експертної оцінки описаного майна боржника про що підготувати відповідний висновок (звіт) та сторонам виконавчого провадження до відома.

26.08.2020 року до відділу надійшов звіт про експертну грошову оцінку домоволодіння, до складу якого входять: житловий будинок, загальною площею 60 кв.м., з надвірними господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка, загальною площею 0,081 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

27.08.2020 року державним виконавцем направлено копію висновку сторонам для ознайомлення.

У відповідності до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У відповідності до вимог п.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року № 2432/5 затверджено Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження (далі по тексту - Положення) в пункті 2 Розділу І якого вказано, що автоматизована система виконавчого провадження - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Згідно з пунктом 4 Розділу І Положення користувачами системи є, зокрема, сторони виконавчого провадження.

Таким чином, сторони виконавчого провадження (боржник, стягувач) мають право і можливість знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, прийнятими рішеннями та внесеними постановами особисто на прийомі у державного виконавця та через мережу Інтернет з використанням ідентифікатору доступу до виконавчого провадження, відповідно після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, вони вважаються обізнаними про всі прийняті державним виконавцем подальші рішення та винесені постанови в рамках виконавчого провадження.

Також, статтею 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення дій) передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження) державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження та вони надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що всі документи виконавчого провадження направлялися скаржнику, а отже він, як боржник у виконавчому провадженні, знав про примусове виконання рішення суду.

01.10.2020 року державним виконавцем направлено заявку на реалізацію арештованого майна електронні торги, а саме: домоволодіння, до складу якого входять: житловий будинок, загальною площею 60 кв.м. з надвірними господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка з кадастровим номером № :05:074:0015, загальною площею 0,081 га., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

Визначення вартості, оцінка майна боржника здійснюються в порядку, встановленому статтею 57 Закону відповідно до якої, воно здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Посилання в скарзі на те, що відповідно до пункту 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (надалі також - Інструкція з організації примусового виконання рішень), відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; (Абзац п`ятий пункту 4 розділу І із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції № 4224/5 від 27.12.2019 року) або сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті, а тому державні виконавці Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в тому числі державний виконавець Чміль А.В., яким було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) від 11.10.2019 року ВП № 25761230, не мали права здійснювати виконання за вказаним виконавчим листом є безпідставними, оскільки виконавче провадження було відкрите 01.04.2011 року, тобто до затвердження Інструкції, на яку посилається скаржник.

Окрім того, постанова старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби ГУ юстиції у Київській області Мельнікова В.Б. від 01.04.2011 року про відкриття виконавчого боржником ОСОБА_1 з підстав порушення підвідомчості виконання рішення суду оскаржена не була та є на даний час чинною та державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чміль А. В. було прийнято (винесено) постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.10.2019 року в рамках відкритого виконавчого провадження ВП № 25761230 по примусовому виконанню судового рішення, оскільки боржником у строк встановлений державним виконавцем строк рішення суду добровільно не виконано, тому і вчинялися дії щодо примусового виконання вищевказаного рішення суду.

Доводи скарги про відсутність доказів того, що саме заявник скарги підписував постанову в частині попередження про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, а також про те, що його права, як боржника у виконавчому провадженні не були забезпечені шляхом його участі або участі його представника під час проведення опису майна не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не доведені належними і допустими доказами (висновок почеркознавчої експертизи тощо).

Окрім того, посилання заявника скарги на те, що в постанові про опис та арешт майна (коштів) від 11.10.2019 року ВП № 25761230 не зазначено характеристики майна, без яких неможливо ідентифікувати майно, яке описано, а тому дії державного виконавця щодо її складання є протиправними і зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню, є безпідставними, оскільки з тексту постанови вбачається, що описане та арештоване майно підлягає ідентифікації за зазначеними в ній характеристиками.

Також суд ставиться критично до доводів сторони скаржника, що власником нерухомого майна, житлового будинку загальною площею 60 кв. м з надвірними господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки загальною площею 0,081 га (без к/н), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на яке накладено арешт оскаржуваною постановою державного виконавця від 11.10.2019 року, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме та реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу № 4318 від 27.12.2010 року є ОСОБА_8 , яка не є боржником у ВП № 25761230 є безпідставними, оскільки відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 04.09.2013 року у справі 372/3379/13-ц, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05.11.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2014 року і набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними побудовами, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений 27.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 та встановлено, що зазначений договір був укладений з метою приховування майна та уникнення цивільно-правової відповідальності щодо повернення значної суми коштів за рішенням суду та є фіктивним правочином, який вчинено без наміру створення правових наслідків. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину, що видане Обухівською нотаріальною конторою Київської області 29.11. 2005 року № 208.

Ухвалою Обухівського районного суду від 18.08.2017 року , яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.10.2017 року та постановою Верховного Суду від 11.04.2019 року без змін, заяву головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Телявського А.М. задоволено та звернуто стягнення на на земельну ділянку площею 0,081 га за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно вимог ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку реалізації арештованого майна шляхом електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року, державний виконавець не пізніше п`яти робочих днів після закінчення десятиденного строку подання заперечень сторін виконавчого провадження проти визначення вартості (оцінки) майна у разі відсутності таких заперечень готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу, і направляє його начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі до Системи для проведення реалізації майна.

Начальник відділу державної виконавчої служби після отримання заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який не повинен перевищувати трьох робочих днів, а у раз відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.

У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 3 розділу І Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів у «Систему».

Порядок реалізації майна, на яке звернено стягнення, встановлений ст.61 Закону України «Про виконавче провадження».

Реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у ч.8 ст. 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Порядок реалізації майна, зазначеного у ч. 8 ст. 56 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України.

Порядок реалізації обмежено оборотоздатного майна визначається законодавством.

Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Отже, на підставі вказаних вимог ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» після складання протоколу № 514297 від 01.12.2020 року проведення електронних торгів, яким встановлено, що треті електронні торги щодо лота 452734 не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, державний виконавець відповідно до положень ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» нереалізоване на електронних торгах нерухоме майно повідомив про це стягувачу і запропонував йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.

16.12.2020 року від стягувача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вона повідомила державного виконавця про намір залишити за собою нереалізоване на третіх електронних торгах майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 60 кв.м., з надвірними господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка з кадастровим номером № :05:071:0015, загальною площею 0,081га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику: ОСОБА_1 , на підставі правовстановлюючих документів: державний акт на право приватної власності на землю IV-KB № 086757 та на житловий будинок, розташованій на земельній ділянці відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, за початковою ціною визначеною на початок електронних торгів 996285,50 грн.

21.12.2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єжовим М.В. прийнято постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу по виконавчому провадженню № 25761230, згідно якої передано ОСОБА_2 (стягувачу по даному виконавчому провадженню) в рахунок погашення заборгованості було передано у власність майно: житловий будинок, загальною площею 60 кв.м., з надвірними господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка з кадастровим номером № :05:071:0015, загальною площею 0,081га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику: ОСОБА_1 , на підставі правовстановлюючих документів: державний акт на право приватної власності на землю IV-KB № 086757 та на житловий будинок, розташований на земельній ділянці відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду.

21.12.2020 року в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Подольським А.А. затверджено Акт від 21 грудня 2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу головного державного виконавця ДВС Єжова М.В. по виконавчому провадженню № 25761230, згідно даного акту, ОСОБА_2 (стягувачу по даному виконавчому провадженню) було передано у власність майно: житловий будинок, загальною площею 60 кв.м., з надвірними господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка з кадастровим номером № :05:071:0015, загальною площею 0,081га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику: ОСОБА_1 , на підставі правовстановлюючих документів: державний акт на право приватної власності на землю IV-KB № 086757 та на житловий будинок, розташованій на земельній ділянці відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду.

За змістом ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з встановлених в ході судового розгляду обставин, суд вважає, що прийняття постанови від 21.12.2020 року про передачу майна стягувачу у власність в рахунок погашення боргу відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження» і направлені на виконання рішення суду та підстав для визнання оскаржуваної постанови, з наведених в скарзі підстав, судом не встановлено.

Крім того, у відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги скарги не доведенні, оскільки не знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 447 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадця ти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали виготовлено 25.02.2021.

Суддя: О.Б. Тиханський