Справа № 565/1346/21
Провадження № 2/565/656/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бренчук Г.В., за участю секретаря судового засідання Щур Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою у якій просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2007 року він є єдиним власником двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 . Позивач та його сім`я з 2014 року фактично проживають в даній квартирі.

В квартирі зареєстровані мама позивача ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_3 які з 2014 року виїхали на постійне місце проживання в АР Крим. В спірній квартирі вони жодного дня не проживали. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживають, працюють за зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідачі не проживають в спірній квартирі, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, особисті речі в квартирі не зберігають, даним житлом тривалий час не користуються та не підтримують санітарний стан. Комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, всі витрати по утриманню квартири змушений нести позивач. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні будь-хто з членів його сім`ї відповідачам не чинили.

Позивач має намір відчужити власну нерухомість, але перешкодою у реалізації його прав є формальна реєстрація відповідачів у його квартирі.

З огляду на наведене та на підставі ст.71, 72 ЖК Української РСР, позивач просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява представника позивача адвоката Бабіка К.В. про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити в повному об`ємі. В заяві зазначено, що позивач не зможе прийняти участь у розгляді справи, оскільки перебуває за кордоном.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Згідно заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 25 листопада 2021 року, які адресовані Кузнецовському міському суду, будь-якої часткової власності в квартирі АДРЕСА_1 вони не мають. Будь-яких претензій до зазначеного житла також не мають. З 2014 року вони виїхали на постійне місце проживання в Крим, мають громадянство Російської Федерації, зареєстровані та фактично проживають за адресою АДРЕСА_3 . Добровільно звертаються до суду з вказаними заявами, не заперечують проти задоволення позову ОСОБА_1 .

У заявах зазначено, що вони написані власноручно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 07 червня 2007 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/1 часка двокімнаткої квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 277179871, сформованої 29 вересня 2021 року, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 07 червня 2007 року внесено запис про реєстрацію за ОСОБА_1 права приватної власності на двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_4 .

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 , що підтверджується копією його паспорта.

За адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради № 2042-03 від 29 вересня 2021 року.

Згідно копії паспорта № НОМЕР_2 29 жовтня 2019 року ОСОБА_3 МВД по Республіці Крим видано паспорт у якому міститься відмітка, що 14 листопада 2019 року вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 МВД по Республіці Крим видано паспорт № НОМЕР_3 15 листопада 2018 року. Згідно копії паспорта № НОМЕР_3 вона зареєстрована 28 листопада 2018 року за адресою АДРЕСА_3 .

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

У ст. 41 Конституції України зазначено що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст.321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов).

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у житловому приміщенні без поважних причин.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц.

Суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами той факт, що відповідачі дійсно не проживають у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, втратили інтерес до вказаного житла, за місцем реєстрації не з`являються.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою чи проживанні в ній, про поважність причин їх відсутності понад законодавчо встановлені строки, наявність між сторонами домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання їх такими, що втратили право користування житлом, в матеріалах справи немає.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

За правилами ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору.

Керуючись статтями 141, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Повне судове рішення виготовлено 21 грудня 2021 року.

Суддя Г.В.Бренчук