Справа №489/7573/21
Провадження №2/489/3002/21
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

09 грудня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Апарата Верховної Ради України про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Апарата Верховної Ради України про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, а також нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2021 року позовну заяву залишено без рухута надано позивачу десять днів з дня отримання ним копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом: визначення ціни позову; визначення розміру середнього заробітку за час затримки; сплати судового збору за вимогу матеріального характеру (стягнення середнього заробітку за час затримки).

В частині сплати судового збору суд також посилався на правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Вказана ухвала суду направлялася позивачу за адресою: АДРЕСА_1 .

03 грудня 2021 року від позивачки надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачка зазначає, що предметом позову є визнання бездіяльності протиправною, а не зобов`язання вчинити певні дії, стягнути кошти, тощо, а отже вказаний позов належить до позову немайнового характеру. Висновки зроблені в ухвалі Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.11.2021, носять контрадикторний характер.

У позовній заяві позивачем заявлено вимогу, зокрема, про зобов`язання Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яка є вимогою майнового характеру, з огляду на постанову ВКЦС від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15ц.

В постанові від 30.01.2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок: за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Отже, щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, оскільки вказані вимоги не входять до структури заробітної плати.

Таким чином, позивачем повинен бути сплачений судовий збір за позовну вимогу - про стягнення середнього заробітку за час затримки, а тому, з урахуванням не визначення позивачкою ціни позову, вона повинна була сплатити судовий збір у розмірі 908,00 грн., надавши до суду оригінал квитанції.

При цьому судом не було змінено предмет позову, оскільки ним є зобов`язання відповідача вчинити певні дії не тільки щодо нарахування а й виплати заробітної плати. Тому суд вважає, що позивачкою не усунуті недоліки позовної заяви в частині сплати судового збору.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду, враховуючи наявність підстав звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що відповідає пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

З огляду на зазначене, оскільки позивачка відповідно до ухвали суду від 22 листопада 2021 року у встановлений строк не усунула недоліки позовної заяви, позовна заява вважається неподаною та повертається позивачу, що в силу приписів ч. 7 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає позивачу повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Апарата Верховної Ради України про зобов`язання вчинити певні дії вважати неподаною та повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Суддя Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «09» грудня 2021 року.