Провадження № 22-ц/812/502/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Миколаїв

справа № 490/2254/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 12 червня 2020 року суддею Чулупом О.С. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ГУ ДКСУ про відшкодування шкоди.

Позивач зазначав, що протиправним рішенням ГУ ПФУ у Миколаївській області його було позбавлено належного пенсійного забезпечення. Такі дії УПФУ змусили його протягом восьми місяців вчиняти дії на захист своїх прав, що спричинило йому моральні страждання, які він оцінює в 1 000 000 грн.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Позивачу запропоновано довести факт завдання моральної шкоди, обґрунтувати міркування, з яких він виходив при визначенні розміру відшкодування, та надати докази спричинення моральної шкоди та причинно-наслідковго зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача.

Копію вказаної ухвали позивач отримав 19 травня 2020 року (а.с. 15 том І).

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України, у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на помилковість висновку суду щодо необгунтованості позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДКСУ у Миколаївській області просило залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись зокрема, на помилковість твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, та на викладення апеляційної скарги російською мовою, що суперечить вимогам законодавства щодо здійснення органами державної влади повноважень та ведення діловодства державною - українською мовою. Також відзив містить заперечення по суті позовних вимог.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами пунктів 5,8 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції запропонував позивачу обґрунтувати позовну заяву та надати відповідні докази. При цьому в ухвалі не зазначено, які саме додаткові обґрунтування та докази, крім тих, що викладені позивачем на одинадцяти аркушах, суд бажає отримати.

Таким чином, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції порушив вимоги статті 13 ЦПК України, якою передбачено вільний вибір позивачем способу захисту та надання доказів, якими він буде підтверджувати свої позовні вимоги.

Суд першої інстанції фактично надав оцінку доказам під час вирішення питання щодо прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, що є передчасним, оскільки питання оцінки доказів вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті спору.

Після спливу строку, відведеного позивачу на виконання вимог ухвали, суд повернув позовну заяву, не взявши до уваги роз`яснення Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", який вказує на те, що суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявникові, так як подання доказів у справі можливе на наступних стадіях цивільного процесу (пункт 7).

Отже, безпідставне залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху призвело до прийняття рішення про визнання позову неподаним та повернення, яке на думку колегії суддів не ґрунтується на законі та суперечить положенням статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень статей 1, 2, 3, 4, 5, 15 ЦК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року постановлена з порушенням норм процесуального законодавства та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оцінивши доводи ГУ ДКСУ у Миколаївській області про обов`язковість ведення діловодства в суді державною мовою, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що врахувавши тривалість вирішення питання про відкриття провадження у справі, та враховуючи те, що касаційна скарга на вимогу Верховного Суду була перекладена на державну мову, а доводи касаційної та апеляційної скарги є ідентичними, то апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу, викладену російською мовою. При цьому слід зауважити, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження, не позбавлений можливості вирішити питання про необхідність перекладу позовної заяви на державну мову.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 23 лютого 2021 року