Рішення набрало чинності "___"_________20____р. Справа № 665/996/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2021 р. Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді - Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

представника відповідача Станішевського Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області про стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 07 жовтня 2019 року ним подано до Асканія-Нова селищної ради звернення зі скаргою на дії працівника. У встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк відповіді на своє звернення позивач не отримав. В подальшому 29 жовтня 2019 року ним було подано інше звернення до Асканія-Нова селищної ради в якому він пропонував голові селищної ради доручити депутатам селищної ради виявити осіб, які могли постраждати від неправомірних дій ОСОБА_2 . Як вказує позивач, вказане його звернення також залишилося без відповіді, яка не була надана органом місцевого самоврядування у строк встановлений Законом України «Про звернення громадян».

Далі 04 березня 2020 року ним було подано третє звернення до Асканія-Нова селищної ради в якому він вказував на порушення, які були допущенні при обрання ОСОБА_2 на посаду секретаря селищної ради та пропонував скасувати відповідне рішення. Крім того просив комісію з депутатської етики перевірити відношення ОСОБА_2 до своїх обов`язків. Вказує, що і в даному випадку не отримав відповідь на своє звернення у встановлений законом строк, через що звернувся до депутата селищної ради із повідомленням про намір звернутися до суду за ненадання відповіді на його звернення.

Вказує, що після бесіди з депутатом селищної ради ОСОБА_3 в квітні 2020 року, ним було отримано відповідь на своє звернення від 04.03.2020 року, однак дата цієї відповіді, яка була зазначена у ній 31.03.2020 року, не відповідає дійсності, так як вважає, що дана відповідь була надана саме 24 квітня 2020 року, що свідчить про службове підроблення уповноважених осіб селищної ради, що також підтверджується поштовим штемпелем проставленим на конверті.

Крім того вказує, що надаючи відповідь відповідачем було на свій лад перекручено відомості, які він зазначав у своєму зверненні, що є порушенням також ст. 19 Закону України «Про звернення громадян».

Направивши Асканія-Нова селищній раді в травні 2020 року пропозицію про досудове врегулювання спору, позивачем 04.06.2020 року отримано відповідь у якій відповідач вказував на те, що ним було надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 07.10.2019 року, 29.10.2019 року 15.10.2019 року та 15.11.2019 року відповідно.

Вважає, що дані доводи відповідача не відповідають дійсності, так як вихідний номер, зазначений відповідачем у наданій ним відповіді на звернення ОСОБА_1 від29.10.2019 року є меншим, ніж вихідний номер у відповіді, що була отримана сестрою позивача 24.10.2019 року, що свідчить про неправдивість доводів представника селищної ради з приводу своєчасного надання відповідей на його звернення від 07 та 29 жовтня 2019 року.

Вказані неправомірні дії Асканія-Нова селищної ради суперечать вимогам законодавства України, що регулює доступ до інформації та свідчить про службове підроблення посадовими особами селищної ради відповіді на звернення ОСОБА_1 .

У свою чергу позивач також вказує, що 09.06.2020 року ним, з метою перевірки численних порушень Закону України «Про місцеве самоврядування» з боку голови селищної ради смт. Асканія-Нова, було подано до Асканія-Нова селищної ради запит про надання доступу до публічної інформації в якому він просив надати всі копії протоколів усіх сесій селищної ради Асканія-Нова за період з січня 2020 року по червень цього ж року та протоколи засідань бюджетної комісії.

Однак всупереч ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідачем було надано відповідь від 18.06.2020 року у якій відмовлено у наданні запитуваних копій документів, посилаючись на те, що зазначені у запиті документи розміщенні на сайті селищної ради. При цьому позивач вказує, що ним у поданому зверненні, було попереджено голову селищної ради про незаконність такої відмови, а тому надання ОСОБА_4 саме такої відповіді свідчить про умисність дій останнього. Крім того вказує, що посилання відповідача на сайт селищної ради на якому розміщено вказані протоколи не містять повної формації щодо поіменного голосування депутатів, вони не підписані головою селищної ради та не містять відповідних печаток. Окрім того в ході бесіди із депутатом селищної ради позивачем також з`ясовано, що протоколи від 01.06.2020 року містить неправдиві дані щодо результатів голосування.

Щодо його запиту в частині надання протоколів бюджетної комісії, то відповідачем було надано відповідь про їх розміщення на сайті селищної ради з відповідним посиланням. Однак перейшовши за вказаним посиланням, позивачем встановлено, що на сайті наявні лише протоколи цієї комісії за 2018 рік, а за 2019-2020 роки такі протоколи відсутні.

Вказані вище незаконні дії Асканія-Нова селищної ради порушують вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації» та свідчать про чисельні порушення прав позивача щодо доступу до інформації.

Оскільки вина відповідача є, на думку ОСОБА_1 , максимальною, умисною, а правопорушення відносно нього чисельними, цинічними, грубими - такими, що скоєні органом місцевого самоврядування та полягають у ненаданні відповіді на звернення від 07 та 29 жовтня 2019 року, невчасному наданні відповіді на звернення від 04.03.2020 року, вчиненні підробки і відповіді на звернення від 04.03.2020 року, неналежному розгляді вказаного звернення та наданні неправдивих відомостей у цій же відповіді та незаконній відмові у доступі до публічної інформації, позивачем визначено розмір завданої йому моральної шкоди у сумі 20 тис. грн., які він просив стягнути з відповідача.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. В обґрунтування свого заперечення вказував на те, що дійсно 07 жовтня та 29 жовтня 2019 року позивачем було подано звернення до селищної ради. На вказані звернення селищною радою 15 жовтня та 15 листопада 2019 року відповідно було надано відповідь. На звернення від 04.03.2020 року селищною радою також було надано відповідь у встановлений законом строк, а саме 31.03.2020 року, що підтверджується відповідними листами, адресованими ОСОБА_1 . Крім того вказує, що пропозицію про досудове врегулювання спору, також була розглянута селищною радою та у встановлений законом строк надано відповідь. Зазначає, що всі звернення ОСОБА_1 були розглянуті відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та надано відповідь у термін протягом місяця.

Щодо доводів позивача з приводу невідповідності вихідного номеру відповіді на звернення від 15.11.2019 року вказує, що під час виготовлення цієї відповіді було допущено технічну описку саме у зазначенні вихідного номеру документу.

З приводу посилання позивача на відмову у доступі до публічної інформації, представник відповідача вказує на те, що дані доводи є недостовірними, оскільки на офіційному сайті селищної ради розміщено усі рішення сесії селищної ради, результати голосування, протоколи сесій.

Щодо розміру моральної шкоди вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди не обґрунтовано та ним не доведено завдання йому такої шкоди.

В решті відзив зводиться до аналізу різних судових рішень у подібних правовідносинах.

ОСОБА_1 у відповіді на відзив вказував, що доводи відповідача з приводу своєчасного реагування на його звернення не відповідають дійсності, оскільки представником відповідача не надано доказів надсилання та вручення йому перелічених відповідей на звернення. А дати поставленні на відповідях селищної ради не відповідають даті їх складення. Доводи представника відповідача щодо відсутності журналів вихідної документації в паперовому вигляді також є надуманими, та не доведеними відповідачем, оскільки ним не зазначено яка електронна програма використовується ним для заміни паперового журналу, що свідчить про необґрунтованість його доводів в цій частину.

У своїх письмових поясненнях наданих суду в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 виклав аналіз судових рішень з подібних правовідносин та своє бачення до судової практики до спірних правовідносин. При цьому вказував на те, що в даному випадку порушення, що допущено по відношенню до нього вже є підставою для відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що ним було подано в жовтні місяці 2019 року два звернення до Асканія-нова селищної ради у яких він просив, посилаючись на Закон України «Про звернення громадян» вижити заходів щодо дій ОСОБА_5 та доручити депутатам селищної ради зібрати інформацію щодо можливих неправомірних дій ОСОБА_2 . Однак відповідь на дані звернення селищною радою у встановлений строк надана не була. В березні 2020 року він також звернувся із зверненням до селищної ради, у якій просив переглянути рішення селищної ради щодо обрання ОСОБА_2 на посаду секретаря селищної ради; провести засідання мандатної комісії з приводу з`ясування питання щодо сумлінного виконання обов`язків ОСОБА_2 та вжиття заходів, щодо повідомлення депутатів з приводу скарг на дії ОСОБА_2 . При цьому відповідь на вказане звернення у встановлений законом строк він також не отримав. Лише після того як повідомив депутату селищної ради про намір звернутися до суду із позовом до селищної ради за ненадання відповіді на звернення, йому 24 квітня 2020 року було надано відповідь на його звернення від 04.03.2020 року, яке було датовано 31.03.2020 року. Вказує, що дане звернення згідно поштового штемпеля було відправлено 24 квітня 2020 року, тому саме цю дату слід вважати датою надання йому відповіді. При цьому інші відповіді на раніше подані ним звернення він отримав лише після направлення відповідачу листа про досудове врегулювання спору в травні 2020 року. Вважає, що доводи відповідача викладені у його відзиві не відповідають дійсності та не підтвердженні належними доказами, в тому числі й щодо направлення цих відповідей йому засобами поштового зв`язку. При цьому реєстрація відповідей у журналі вихідної кореспонденції не свідчить про виконання вимог закону щодо надання відповіді на звернення.

Також ОСОБА_1 суду пояснив, що в червні 2020 року звернувся до селищної ради із заявою про доступ до публічної інформації у якій просив надати документи згідно переліку, однак відповідач всупереч вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувані ним документи не надав та повідомив про можливість ознайомитися з вказаними документами на сайті селищної ради.

Щодо розміру моральної шкоди то ОСОБА_1 пояснив, що не вважає за необхідне надавати докази спричинення йому моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди є очевидним. Оскільки Асканія-Нова селищна рада порушила його права, то автоматично має бути відшкодована моральна шкода, а тому необхідності у її доведенні немає.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 та суду пояснив, що дійсно у жовтні 2019 року було отримано два звернення позивача, в якому він посилаючись на Закон України «Про звернення громадян» просив вжити заходів щодо дій ОСОБА_5 та доручення депутатам селищної ради зібрати інформацію щодо можливих неправомірних дій ОСОБА_2 . Вказує, що відповідь на дані звернення було розглянуто у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк та надано відповідь на кожне з цих звернень, що підтверджується записом в журналі вихідної кореспонденції.

Крім того, отримавши звернення ОСОБА_1 від 04.03.2020 року селищною радою також у встановлений строк було надано відповідь, про що також свідчать записи у журналі вихідної кореспонденції.

Всі вказані відповіді на звернення були надіслані позивачу простою поштовою кореспонденцією, тому доказів направлення цієї кореспонденції та її отримання позивачем немає.

При цьому вказував, що відповідь на звернення від 29.10.2019 року, яка датована 15.11.2019 року дійсно через технічну помилку мала невірний вихідний номер, що було усунено після з`ясування цієї помилки. Вважає, що в діями селищної ради не порушено прав ОСОБА_1 , а позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, тому просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, судом встановлено, що 07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подано до Асканія-Нова селищної ради скаргу звернення на підставі Закону України «Про звернення громадян» на неправомірні дії державного реєстратора Чусова Є.О.

Як вбачається з вказаного звернення, таке було подано на підставі Закону України «Про звернення громадян» та містило прохання вжити заходів щодо поведінки державного реєстратора та повідомити ОСОБА_1 про результати його звернення у встановлений законом термін.

У свою чергу 29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 також подано до Асканія-Нова селищної ради звернення у якому він просив доручити депутатам селищної ради з`ясувати наявність в селах, що входять до ОТГ Асканія-Нова осіб, які могли постраждати від дій ОСОБА_2 з метою покращення іміджу селищної ради та сприяння органам досудового розслідування.

Крім того 04 березня 2020 року ОСОБА_1 було подано до Асканія-Нова селищної ради звернення, у якому він пропонував скасувати рішення сесії селищної ради про обрання ОСОБА_2 секретарем селищної ради, утриматися від того, що знову виносити його кандидатуру на голосування, провести засідання мандатною комісії для перевірки сумлінного виконання обов`язків ОСОБА_2 та в разі повторного винесення його кандидатури на посаду секретаря селищної ради повідомити депутатів про наявність кримінального провадження за фактом шахрайських дій ОСОБА_2 .

Так, статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до статті 18 вказаного Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Такому праву кореспондує встановлений згідно зі статтями 7, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» обов`язок відповідних суб`єктів звернення об`єктивно і вчасно розглядати заяви, звернення, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно статті 20 вказаного Закону встановлено місячний термін для розгляду відповідних звернень громадян, а у відповідних випадках не більше 45 днів.

Як вбачається з позовної заяви, не отримавши відповіді на подані звернення ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.

У свою чергу представник Асканія-нова селищної ради, заперечуючи проти позову, вказував на ту обставину, що відповіді на перелічені звернення ОСОБА_1 були надані відповідачем у встановлений строк та посилався як на підставу для підтвердження своїх доводів на журнал вихідної кореспонденції.

За підсумком наведених норм Закону України «Про звернення громадян» вбачається, що розпорядник повинен надати відповідь на запит і ця відповідь повинна бути відправлена (або особисто вручена) запитувачеві у встановлений законом строк.

Під час розгляду заявленого спору судом не встановлено обставин, які б свідчили саме про відправлення (або вручення) Асканія-Нова селищною радою листа №1063/02-11 від 15.10.2019 року, №1181/02-11 від 15.11.2019 року та №243/02-11 від 31.03.2020 року ОСОБА_1 .. Відповідачем не надано суду жодного доказу надіслання позивачу відповіді на його запит від 07.10.2019 та 29.10.2019 рогку засобами поштового зв`язку, а саме: квитанції, фіскального чеку відділення поштового зв`язку тощо.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 19 березня 2019 у справі №800/369/17, право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання. Крім того, Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2019 року у справі №303/5165/15 зазначено, що реєстрація відповіді на запит у системі документообігу розпорядника інформації не підтверджує факт надіслання або вручення цієї відповіді запитувачу.

З огляду на викладене, суд вважає, що копія журналу реєстрації вихідної кореспонденції виконавчого комітету Асканія-Нова селищної ради з відміткою про направлення відповіді на запит позивача від 07 та 29 жовтня 2019 року за №1063/02-11 від 15.10.2019 року та №1181/02-11 від 15.11.2019 року засобами поштового зв`язку не може вважатись належним доказом підтвердження надання такої відповіді позивачу. Вказане також стосується тверджень представника відповідача про направлення перелічених відповідей простою поштовою кореспонденцією, без надання підтверджуючих доказів, що є обов`язком відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Виконавчий комітет Асканія-Нова селищної ради, не надавши відповідь на запити позивача від 07 та 29 жовтня 2019 року, порушив права ОСОБА_1 на отримання відповіді на звернення.

При цьому суд також погоджується з доводами ОСОБА_1 , щодо порушення його прав несвоєчасним наданням відповіді на звернення від 04.03.2020 року, так як доказів надсилання відповіді 31.03.2020 року за №243/02-11 відповідачем не надано, що з урахуванням вищевказаного також свідчить про порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне отримання відповіді.

Крім того як встановлено матеріалами справи та не оспорюється сторонами 09 червня 2020 року ОСОБА_1 направлено засобами поштового зв`язку до Асканія-Нова селищної ради запит на надання інформації, у якому він посилаючись на Закону України «Про доступ до публічної інформації» просив надати йому копії протоколів усіх сесій селищної ради Асканія-нвоа, за період з січня 2020 року по червень 2020 року включно. Крім того просив надати копії протоколів усіх засідань постійної депутатської комісії з питань планування, бюджету та фінансів, економічної політики та реформ, транспорту, будівництва і комунального господарства селищної ради Асканія-Нова за цей же період.

Відповідно до копії поштового повідомлення про вручення поштового відправлення №250 від 09.06.2020 року, вказаний запит на отримання публічної інформації відповідачем було отримано 10 червня 2020 року.

Відповідно до відповіді Асканія-Нова селищної ради від 18.06.2020 року за №433/02-11, виконавчим комітетом селищної ради відмовлено ОСОБА_1 у наданні запитуваних документів з тих підстав, що переліченні ним у запиті на отримання публічної інформації документи знаходяться на веб-сайті селищної ради у відкритому доступі та за потреби він може ознайомитися з цими документами за відповідним посиланням.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом, а також надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Частина 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлює, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Так представником відповідача у судовому засіданні не заперечувався факт ненадання запитуваної інформації ОСОБА_1 з тих підстав, що перелічені у його запиту документи знаходяться на сайті селищної ради та він може ознайомитися з ними перейшовши за відповідним посиланням.

У свою чергу статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено перелік підстав, за яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту. При цьому частина 2 цієї статті вказує на те, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Враховуючи, що відповідачем не було надано відповідь на запит ОСОБА_1 , то з урахуванням приписів ст. 22 вказаного Закону, суд приходить до висновку про порушення прав ОСОБА_1 на отримання інформації в порядку визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ передбачено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян», громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтями 1166, 1167 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені відповідно статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути моральну шкоду, спричинену бездіяльністю Асканія-Нова селищною радою щодо ненадання відповіді на його звернення від 07 та 29 жовтня 2019 року, а також несвоєчасним наданням відповіді на звернення від 04.03.2020 року та відмовою у наданні доступу до публічної інформації на підставі звернення від 09.06.2020 року. При цьому позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності органу місцевого самоврядування з наведенням мотивів, в чому саме полягає така бездіяльність (з огляду на обґрунтування позовних вимог Законом України «Про звернення громадян»), не заявляв.

Водночас, суд розглядає позов в межах ст. 264 ЦПК України та не може вийти за межі позовних вимог.

Викладене свідчить про те, що факт протиправності дій Асканія-Нова селищної ради щодо порушення строків розгляду запиту на інформацію і направлення звернення ОСОБА_1 не підтверджений належними доказами та позивачем така вимога не заявлялася, тоді як згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, ОСОБА_1 в обґрунтування доводів свого позову посилався на інші рішення судів у подібних правовідносинах, зокрема на постанову Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 805/2982/17-а, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 року №367/3673/15-а, які ухвалені за інших фактичних обставин справи так як вказані справи містили вимоги про визнання дій неправомірними та ухвалені в порядку адміністративного судочинства, яке покладає обов`язок доказування на орган державної влади, тоді як вимогами ЦПК передбачено змагальність учасників процесу та подання сторонами відповідних доказів покладено на них з метою доведення чи спростування своєї позиції.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому, слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Проте, на думку суду, такі негативні емоції не досягли рівня страждань, а позивач не довів в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Так судом встановлено, що позивач свідомо займає активну життєву позицію, звертається зі скаргами та заявами до органів місцевого самоврядування з приводу надання йому інформації по тим чи іншим питанням. Ураховуючи викладене, суд відхиляє доводи ОСОБА_1 , що він зазнав додаткового психічного напруження під час розгляду його заяв, поданих впродовж 2019-2020 ркоів.

Також необхідно врахувати, що запитувана позивачем інформація та очікувана відповідь стосувалася питання правомірності призначення на посаду секретаря селищної ради ОСОБА_2 та виявлення порушень під час засідання бюджетної комісії селищної ради і не зачіпала особистих інтересів ОСОБА_1 та не вимагала від нього вимушеного звернення до суду за захистом та відновленням його порушених прав та інтересів, як він про це зазначає.

Позивачем не надано доказів настання внаслідок протиправних дій відповідача по ненаданню та наданню неповної відповіді на питання його заяви, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про його душевні страждання та моральну шкоду.

При цьому суд зазначає, що страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, сім`ї, втрату роботи, можливості зробити кар`єру, одружитися, втрату довіри близьких людей тощо. Ці зміни примушують особу докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому звернення до суду за захистом своїх прав саме по собі не є негативними наслідками немайнового характеру, які підтверджують спричинення душевних страждань та моральної шкоди.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 свідомо займає активну життєву позицію, звертається зі скаргами та заявами до органів місцевого самоврядування з приводу надання йому інформації про діяльність органу місцевого самоврядування. Вказана обставина позивачем не спростовується.

З огляду на це непереконливими є доводи ОСОБА_1 , що кожного разу, звертаючись із заявами до державних органів, він відчуває при цьому біль, муку або страждання, що є необхідними складовими елементами для встановлення наявності моральної шкоди.

Також суд відхиляє доводи ОСОБА_1 стосовно обов`язку Асканія-Нова селищної ради доводити правомірність своїх дій у даному спорі.

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Водночас, при розгляді спору в порядку цивільного судочинства застосовується принцип змагальності сторін.

У справі, що розглядається, позивач не довів, що вищезазначені протиправні дії відповідача викликали у нього біль, муку або страждання у зв`язку з очікуванням такого рішення, розчаруванням в діяльності народних обранців громади. Крім того, в подальшому його право на інформацію було відновлено та відповідачем надано відповідь на його звернення, при цьому отримана інформація не зачіпала особистих інтересів ОСОБА_1 .

Що стосується інших доводів позивача, то суд вважає необхідним зазначити наступне.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно забезпечення ефективного судового захисту статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, заява № 30210/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 19, 76-82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У відповідності до п.п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Чаплинський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.О. Пилипенко