Справа № 214/1011/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Шевченко Ю.С., Вигодіній В.В., Петренко К.І.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі за текстом «ПАТ») на свою користь суму моральної шкоди в розмірі 300000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позову наводить наступне. Вона, позивачка, є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 від ракової інтоксикації викликаної бронхогенним раком легень з великими метастазами ОСОБА_5 . При цьому смерть пов`язана з професійним захворюванням отриманого в результаті роботи протягом 11 років 8 місяців в умовах впливу запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК на шахті «Сєвєрна» (українською мовою «Північна») Рудоуправління імені Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда». Зазначає, що її сім`я та звичайний розклад життя зруйновані. У зв`язку зі смертю чоловіка, була деякий час позбавлена можливості отримувати від нього піклування, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та докладання додаткових зусиль для організації свого подальшого життя. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Статтею 153 КЗпП України, встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. За ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно положень частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду своєю Ухвалою від 13.04.2020 року по справі №212/8630/19 відхилив посилання ПАТ на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року у справі № 212/2526/16-ц, при розгляді якої судом апеляційної інстанції з наданих сторонами доказів не установлено факт правонаступництва ПАТ по відношенню до Криворізького державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова». Відхиляючи обґрунтування ПАТ, Верховний Суд підтвердив обставини встановлені апеляційним судом, а саме: «оскільки у справі № 212/8630/19 апеляційним судом установлено, що на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ , як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником шахти «Північна» Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда». Вважає, що за таких обставин з боку відповідача їй має бути відшкодована моральна шкода, завдана смертю чоловіка. У зв`язку із втратою чоловіка, який був для нєї єдиною близькою людиною, вона переживає душевні та психологічні страждання, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладення з її боку додаткових зусиль для організації свого життя. Вказує, що обґрунтування розміру моральної шкоди повинно відбуватися з урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Так, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статей 1167, 1168 ЦК України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 12 грудня 2019 року Верховний Суд у справі № 227/1240/17 (провадження № 61-28847св18) прийняла постанову, у якій, за аналогічних обставин, врахувавши ступінь фізичних і моральних страждань позивачки, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у її житті, а також з урахуванням конкретних обставин у справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, дійшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, підлягає 300000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона пережила та переносить. З метою досудового врегулювання спору зверталася до відповідача 13.12.2017 року та 26.11.2020 року про відшкодування моральної шкоди в досудовому порядку, але відповідач своїми листами від 28.12.2017 року та 08.12.2020 року відмовив в задоволенні прохання. Вказує, що обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд має врахувати, характер та обсяг її душевних страждань, в зв`язку з докладанням додаткових зусиль для організації свого життя; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю чоловіка; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою годувальника, час, що пройшов з моменту загибелі та тривалість больових відчуттів, відмову відповідача від визнання своєї вини в заподіянні моральної шкоди та стягнути з відповідача 300.000,00 грн.

У судовому засіданні заявлялися клопотання про долучення доказів, відкладення розгляду справи, які були задоволені.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та підтвердила його зміст. 10 грудня 2021 року представник позивача в судове засідання не з`явилася, при цьому раніше подавала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю та зазначала, що позовні вимоги підтримує. Після роз`яснення судом необхідності подати додаткові докази стосовно правонаступництва, ніяких доказів не надала.

10 грудня 2021 року представник відповідача до суду не з`явився, будь-яких заяв не подав, про час та місце розгляду справи були належно повідомлені. Раніше у судовому засіданні 25 травня 2021 року представник відповідача в судовому засіданні заперечував в задоволенні позовної заяви. При цьому підтвердив зміст відзиву на позовну заяву, в обґрунтування якого наведено наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер від ракової інтоксикації викликаної бронхогенним раком легень з великими метастазами ОСОБА_5 . Причиниий зв`язок смерті з професійним захворюванням встановлено Довідкою серії АА №0000179 від 01.12.2017 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з ПАТ в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка грошові кошти в розмірі 300 000, 00 гривень. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Постанова Пленуму ВСУ №4), оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до н.ч.1-4 ст.153, ст. 158 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Звертає увагу суду, що Пункт 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.07.2008 року, який складено на Державному підприємстві РУ імені Кірова свідчить про те, що професійне захворювання ОСОБА_5 виникло за обставин роботи на шахті «Сєвєрна» РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда» з 17.08.1979 р. по 07.05.1991 року. Пунктом 17 Акту встановлено, що причини професійного захворювання є робота протягом 11 років 8 місяців в умовах впливу запиленості повітря робочої зони, що перевищували ГДК. Згідно п 18 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.07.2008 року, в зв`язку з закриттям РУ ім. Кірова і ліквідацією всього технологічного комплексу підземного видобутку руди, розробка оздоровчих заходів є недоцільною. Зазначає, що на думку позивача правонаступником ДП РУ ім. Кірова - є ПАТ однак це не відповідає об`єктивній дійсності, з огляду на нижчевикладене. Згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова» передано окремі об`єкти та виробничі потужності Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» - на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення статутного фонду. Відповідно до зазначеного наказу перехід прав і обов`язків від Державного підприємства до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» не відбувся. 29.05.2001 року заступником голови Державного комітету промислової політики України було затверджено Баланс станом на 01.05.2001 року майна та зобов`язань, що були передані ДП «РУ ім. Кірова» та прийняті ГДГМК «Криворіжсталь». Згідно вказано балансу жодних зобов`язань по забезпеченню наступних витрат та платежів, в тому числі в рахунок забезпечення виплат персоналу по відшкодуванню шкоди, від ДП «РУ ім. Кірова» не передавалось. Зазначає, що після передачі 19.04.2001 року об`єктів та виробничих потужностей Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс ПАТ не відбулося правонаступництва (передачі прав і обов`язків) в розумінні цивільного та господарського права вказаного державного підприємства до КГДМК «Криворіжсталь». Згідно до ч. ч. 1,2 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2011 по справі №Б38/330-10 ліквідовано юридичну особу Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова». Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» припинена, дата запису - 20 вересня 2011 року, номер запису 9006457. З цього вбачається, що державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» існувало до 2011 року та припинено без правонаступництва. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Зазначає, що наявна стала судова практика, що підтверджує відсутність правонаступництва у ПАТ «АМКР» по відношенню до Державного підприємства «Рудоуправління ім. Кірова»: рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.12.2016 по справі №212/5919/16; рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.11.2016 по справі №212/2526/16. ЦПК України передбачає, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Наполягає, що ПАТ не є правонаступником прав та обов`язків державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», на якому, зокрема, отримав професійну хворобу чоловік позивачки. Зокрема, з цього приводу є додаткова судова практика, саме ухвала Вищого адміністративного Суду України від 14.08.2007 року (справа К-1015/07) в якому колегія суддів прийшла до висновку, що: «Постановою Верховного суду України від 14 вересня 2004р. по справі №2/310 за позовом Українсько-німецького підприємства «ІнтерПІТ Лтд» (правонаступником якої є ТОВ «Компанія ІнтерПІТ ЛТД») до Міністерства промислової політики України та КДГМК «Криворіжсталь», третя особа ДП «Рудоуправління ім. Кірова» про стягнення суми - було відмовлено у задоволенні вимог щодо стягнення з КДГМК «Криворіжсталь» суми збитків і вмотивовано це тим, що наказом №165 від 19.04.2001р. «Про подальшу реструктуризацію Рудоуправління імені Кірова» не передбачено ліквідацію ДП «Рудоуправління ім. Кірова» як юридичної особи з передачею його зобов`язань іншим особам». Отже, вказаний висновок ВАСУ підтверджує правовій позиції ПАТ, з приводу того, що передачі прав та обов`язків до ПАТ під час реструктуризації ДП «РУ ім. Кірова» в 2001 році не відбулось. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2021 року (яке набрало законної сили 29.03.2021 року) по справі №904/144/21, встановлено, що відповідач є неналежним відповідачем по справі, оскільки ПАТ не є правонаступником векселедавця (Шахти ім. Артема Державного підприємства "Рудоуправління ім. Кірова"). Більш того в рамках реструктуризації "РУ ім Кірова" відповідно до наказу Державного комітету промислової політика України від 19.04.2001 за № 165 шахта ім. Артема (як підрозділ) для збільшення статутного капіталу КДГМК "Криворіжсталі" не передавалась; відповідно до додатку № 1 вказаного наказу передавались тільки виробничі потужності Шахти ім. Артема. Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України "Про підприємства в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємо зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами 1 та 6 статті 34 Закону "Про підприємства в Україні" ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20.04.1994 № 43/79/5 (далі - Положення; втратило чинність 25.08.2015) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об`єднань, зазначених у підпункті "б" пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Між РУ ім. Кірова та КДГМК "Криворіжсталь" (правонаступником якого є відповідач) розподільчий баланс не складався; було підписано тільки акт приймання-передачі основних фондів від 29.05.2001. У наказі Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 йдеться про процес "реструктуризації" ДП "РУ ім Кірова" натомість відсутні відомості про реорганізацію. Згідно з пунктом 1.1 Наказу № 165 від 19.04.2001 майно ДП "РУ ім. Кірова" передається для цілей збільшення статутного фонду, тобто процедури злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення юридичних осіб - не відбувалось. При цьому ДП "РУ ім. Кірова" не було ліквідовано в 2001 році, ліквідація відбулась лише в 2011 році на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 по справі №Б38/330-10. У відповідності до частини 4 статті 34 Закону України "Про підприємство в Україні" будь-яка реорганізація тягне за собою виключення об`єкта, що реорганізується, з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських організацій. При цьому ДП "РУ ім. Кірова" було визнано банкрутом через 10 років з моменту передачі активів і виключено з відповідного реєстру лише у 20.09.2011.Зазначає, що із вказаного вбачається, що в 2001 року реорганізація ДП "РУ ім. Кірова" не відбувалась, натомість йшов процес реструктуризації (передачі окремих активів на баланс КДГМК "Криворіжсталь"), який не передбачає правонаступництва шахти ім. Артема. В статті 34 Закону України "Про підприємства в Україні" зазначено, що в процесі приєднання одного підприємство до іншого, до останнього переходять усі майнові права і зобов`язання товариства, що приєднується підприємством. В даному випадку, шахта ім. Артема була у складі ДП "РУ ім. Кірова", як структурний підрозділ, тобто шахта ім. Артема -не було окремим підприємством, а відтак не приєднувалось до КДГМК "Криворіжсталь". В результаті не було приєднання в розумінні приписів законодавства, яке передбачає перехід прав то обов`язків, натомість передавалися активи і частина пасивів структурного підрозділу. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2011 по справі №Б38/330-10 (справа про банкрутство ДП "РУ їм Кірова") визнані грошові вимоги ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (як правонаступника КДГМК "Криворіжсталь") як кредитора ДП "РУ ім. Кірова" на суму 47193 грн. 29 коп. (4 черга). Вказує, що у разі, якщо б існувало правонаступництво, ПАТ не могло заявити вимоги щодо особи, правонаступником якої воно є. Вказана судова практика є підставою звільнення від доказування, яка передбачена пунктом 4 статі 82 ЦПК України, а саме, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20- рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином, ПАТ не є правонаступником ДП РУ ім. Кірова, а отже відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача. Відповідно до «Висновку науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України», Затвердженого Заступником директора Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України з наукової роботи, академіком Національної академії правових наук України, доктором юридичних наук, професором заслуженим юристом України О.В. Скрипнюком, встановлено, що узагальнюючі результати і висновки науково-правової експертизи - Системний аналіз вищенаведених актів законодавства України, матеріалів судової практики, спеціальної юридичної літератури, а також застосування (загальноприйнятих методів і прийомів доктринального тлумачення правових актів та юридичних норм на основі конституційного принципу верховенства права, дають підстави для наступних узагальнюючих висновків по суті винесеного на вирішення науково-правової експертизи питання. Також вказано, що у наказі Державного комітету промислової політики за № 165 від 19 квітня 2001р. «Про подальшу реструктуризацію РУ імені Кірова» відсутні правові норми, які б при здійсненні реструктуризації РУ імені Кірова встановлювали правонаступництво та/або наділяли правонаступництвом іншу юридичну особу щодо платежів у зв`язку із заподіяним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я/заподіянням смерті працівнику. Крім того зазначено, що ПАТ (як правонаступник КДГМК «Криворіжсталь») має нести відповідальність щодо правонаступництва по сплаті платежів зв`язку із заподіянням каліцтва або іншим ушкодженням здоров`я/заподіянням смерті працівникам наступних підприємств: Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь», Новокриворізького державного гірничо-збагачувального комбінату та Орендного підприємства «Криворізький коксохімічний завод». Водночас працівникам шахт РУ Імені Кірова, а саме: шахт ім. Артема, «Східна», «Північна», «Клітьова ім. Кірова», «Сліпа-Рудопідйомна», «Сліпа-9» «В-4», «В-1» - Наказом 165 від 19 квітня 2001 р. не встановлено правонаступництво по сплаті платежів у зв`язку із (заподіянням каліцтва або іншим ушкодженням здоров`я/заподіянням смерті. Також зазначено, що передача майна (виробничих потужностей) структурних підрозділів РУ ім Кірова, а саме: шахт ім. Артема, «Східна», «Північна», «Клітьова ім. Кірова», «Сліпа-Рудопідйомна», «Сліпа-9» «В-4», «В-1» на баланс КДГМК «Криворіжсталь» не звільняє державу (в особі відповідних органів) як власника означеного рудоуправління від виплат будь-яких платежів у зв`язку із заподіянням каліцтва або іншим ушкодженням здоров`я/заподіянням смерті працівнику шахт ім. РУ «ім. Кірова». Звертає увагуна те, що Акт розслідування хронічного професійного захворювання складений 24.04.2008 року, тобто після передачі на баланс ПАТ окремих об`єктів та потужностей та підписаний заступником директора ДП РУ ім. Кірова, ще діючого державного підприємства, яке перебувало на момент підписання Акту у стадії ліквідації. Відповідно до п.п.75, 76 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві НПАОП 0.00-6.02-04, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року №1112 (діяла на момент виникнення спірних правовідносин), спеціалізованими лікувально-профілактичними закладами стосовно кожного хворого складається повідомлення за формою П-4 згідно з додатком 14. Протягом трьох діб після встановлення діагноз) це повідомлення надсилається роботодавцю та керівнику підприємства, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення професійного захворювання, установі державної санітарно- епідеміологічної служби, яка обслуговує це підприємство, робочому органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства. У разі реорганізації підприємства, шкідливі виробничі Фактори на якому призвели до настання професійного захворювання, зазначене повідомлення надсилається правонаступнику. Роботодавець організовує розслідування причин виникнення професійного захворювання та наказом призначає комісію з розслідування причин виникнення професійного захворювання (далі - комісія з розслідування), до складу якої входять представник установи державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство (голова комісії), представники лікувально-профілактичного закладу, що обслуговує підприємство, підприємства, працівником якого є потерпілий, первинної організації профспілки, членом якої є потерпілий, або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки, робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства. До розслідування в разі потреби можуть залучатися представники інших органів. Вказує, що як вбачається передача акту розслідування причин виникнення професійного захворювання не здійснювалося, а тому очевидно, що ПАТ не є правонаступником шахти «Сєвєрна» Рудоуправління імені Кірова, адже ПАТ повідомлення за формою П-4 відносно ОСОБА_5 ,, як правонаступник ДП РУ ім. Кірова БО «Кривбасруда» не отримувало, а представники відповідача не приймали участь у роботі комісії з розслідування причин виникнення професійного захворювання, яка розслідувала причини захворювання позивача вже після передачі частини виробничих потужностей до ПАТ. Зазначає, що враховуючи не доведення позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також безпідставність та необґрунтованість його позовних вимог, останні не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про шлюб (а.с.7), свідоцтво про смерть (а.с.8), трудова книжка (а.с.9-13), акт розслідування (а.с.14-16), довідка МСЕК (а.с.17), звернення та відповіді (а.с.19, 20, 21, 22), наказ (а.с.49-53), витяг (а.с.54), рішення господарського суду від 15 вересня 2011 року (а.с.55-56, 99-107), висновок експертизи (а.с.57-63), рішення господарського суду Дніпропетровської області від 9 березня 2021 року (а.с.69-73), рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2021 року та 26 травня 2021 року (92-94, 95-98), ухвала Верховного Суду від 13 квітня 2020 року (а.с.127-129).

Суд, відповідно до ст. 77 ЦПК України вважає належним доказом свідоцтво (а.с.7), так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про те, що позивачка перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 .

Суд, відповідно до ст. 77 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні письмові докази: свідоцтво про смерть (а.с.8), трудова книжка (а.с.9-13), акт розслідування (а.с.14-16), довідка МСЕК (а.с.17), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про настання смерті ОСОБА_5 , місце його роботи, виникнення професійного захворювання та наявності зв`язку його смерті з професійним захворюванням.

Суд, відповідно до ст. 77 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні письмові докази: звернення та відповіді (а.с.19, 20, 21, 22), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про звернення позивачки в досудовому порядку до ПАТ про відшкодування моральної шкоди.

Суд, відповідно до ст. 77 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні письмові докази: наказ (а.с.49-53), витяг (а.с.54), рішення господарського суду від 15 вересня 2011 року (а.с.55-56), висновок експертизи (а.с.57-63), рішення господарського суду Дніпропетровської області від 9 березня 2021 року (а.с.69-73. 99-107), рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2021 року та 26 травня 2021 року (92-94, 95-98), ухвалу Верховного Суду від 13 квітня 2020 року (а.с.127-129), так як ці докази стосуються питання чи є відповідач правонаступником державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержання без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові та визнані належними і допустимими докази, є достовір-ними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Позивачка перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 з 15 серпня 1980 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено свідоцтвами (а.с.7, 8).

Смерть ОСОБА_5 настала від ракової інтоксикації викликаної бронхогенним раком легень з великими метастазами ОСОБА_5 . При цьому смерть пов`язана з професійним захворюванням отриманого в результаті роботи протягом 11 років 8 місяців в умовах впливу запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК на шахті «Сєвєрна» (українською мовою «Північна») «Рудоуправління імені Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда». Вказані обставини встановлені свідоцтвом (а.с.8), трудовою книжкою (а.с.9-13), актом (а.с.14-16), довідкою (а.с.17).

На переконання суду смерть ОСОБА_5 , яка пов`язана з професійним захворюванням, завдала позивачці, яка є дружиною померлого та перебувала з ним у шлюбі понад 35 років, моральну шкоду.

Згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова» передано окремі об`єкти та виробничі потужності Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» - на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення статутного фонду.

ДП «Рудоуправління імені Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда» ліквідовано на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2011 року, 20 вересня 2011 року до Єдиного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань внесений запис про припинення цієї юридичної особи

13 грудня 2017 року та 26 листопада 2020 року позивачка зверталася до відповідача про відшкодування моральної шкоди, відповідач своїми листами від 28 грудня 2017 року та 8 грудня 2020 року відмовив в цьому.

Відповідач є правонаступником Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», що визнається сторонами.

Обговорюючи питання про те, чи є ПАТ правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда», суд виходить з наступного. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У судовому засіданні досліджені рішення судів різної юрисдикції, які набрали законної сили, а саме: рішення господарського суду Дніпропетровської області від 9 березня 2021 року (а.с.69-73, 99-107), рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2021 року та 26 травня 2021 року (92-94, 95-98), якими встановлено, що ПАТ не є правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда». Отже, в силу ст. 82 ЦПК України, суд вважає встановленим той факт, що відповідач не є правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда».

Посилання позивачки на ухвалу Верховного Суду від 13 квітня 2020 року, суд вважає необґрунтованим. При цьому бере до уваги, що ця ухвала винесена з питання наявності підстав для відкриття касаційного провадження. Отже вона винесена не за результатами розгляду справи, стороною по якій є ПАТ, тому ця ухвала не створює преюдиції, а відтак твердження про те, що вона встановлює правонаступництво відповідача, суперечить закону і суд це твердження при вирішенні справи не бере до уваги.

Також суд бере до уваги, що згідно ст. 263 ч.4. ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зазначена ухвала Верховного Суду від 13 квітня 2020 року не містить висновків щодо застосування норм права, а тому не може бути врахована судом.

До взаємин між сторонами належить застосувати норми Конституції України, ЦК України.

За змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення: при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як передбачено ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації; у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

На переконання суду смерть ОСОБА_5 , яка пов`язана з професійним захворюванням, завдала позивачці, яка є дружиною померлого та перебувала з ним у шлюбі понад 35 років, моральну шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивачки, яка втратила близького родича, бере до уваги вимоги розумності та справедливості. Суд також приймає до уваги, що у судовому засіданні не добуто доказів про те, в якому ступеню позивачка була позбавлена піклування з боку ОСОБА_5 , про те, наскільки суттєво змінилися її життєві зв`язки та які саме зусилля вона докладала для організації свого життя, якими обґрунтовується розмір моральної шкоди, суд вважає, що моральна шкода повинна бути відшкодована позивачці грішми одноразовим платежем у розмірі 150000 грн. При цьому суд також відкидає доводи позивачки про те, що на розмір моральної шкоди впливає невизнання ПАТ своєї вини в заподіянні моральної шкоди, так як у судовому засідання встановлено, що моральна шкода завдана не діями ПАТ, а діями ДП «Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

Обговорюючи питання про те, чи зобов`язаний відшкодувати цю шкоду відповідач, суд враховує наступне.

Суд приходить до переконання, що виходячи з вказаних вище норм, відповідальність за завдану позивачці моральну шкоду несе ДП «Рудоуправління імені Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда», який не створив належних умов праці ОСОБА_5 , внаслідок чого настала смерть останнього. Відповідач по справі не є по відношенню до чоловіка позивачки роботодавцем та не є правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда», а тому не зобов`язаний відшкодовувати позивачці моральну шкоду.

Таким чином, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Суд вважає, що позивачка обрала передбачений ст. 15 ЦК України спосіб захисту, але необґрунтовано звернувся до суду за захистом свого права з позовом до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» яке не несе зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди, завданої смертю чоловіка позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 15, 23, 104, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 4, 12,13, 76-81,89, 95, 133, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ), місце проживання: АДРЕСА_1 ) до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (ЄДРПОУ 2443274, місце знаходження: м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, будинок 1) про стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15 грудня 2021 року.

Суддя В.В. Прасолов