Провадження №2-з/752/862/21
У Х В А Л А

іменем України

05.11.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

у липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом про визнання недійсними кредитного договору № МL -002/041/2008 від 20.02.2008 року та іпотечного договору № РМL -002/041/2008 від 22.02.2008 року.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З.

В обґрунтування заяви посилається на те, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва перебуває виконавче провадження № 61313699 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4511/2013, виданого 20.11.2013 р. Деснянським районним судом міста Києва. ОСОБА_1 стало відомо, що приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа передано належну їй квартиру на реалізацію через електронні торги за допомогою ДП «СЕТАМ», що призначені 04 листопада 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову, а саме:

1) накладення арешту на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

2) забороною вчиняти певні дії;

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просила визнати недійсними кредитний договір № ML-002/041/2008 від 20.02.2008 року та Іпотечного договору № РML-002/041/2008 від 22.02.2008 року, укладені між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Таким чином, позивач звернулася до суду з позовом немайнового характеру, тому суд вважає, що захід забезпечення позову у вигляді арешту та заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на іпотечне майно є неспівмірним із заявленими вимогами.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Однак, нерухоме майно, на яке заявник просить накласти арешт та заборону відчуження, не є предметом даного спору, жодних вимог щодо нього позивач не заявляла. Заява про забезпечення позову була обґрунтована тим, що саме позивач є власником нерухомого майна і у неї є ризики, що приватний виконавець зможе звернути стягнення на майно. З огляду на те, що арешт за приписами ст. 150 ЦПК України може бути накладено лише на майно відповідача, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Крім того, враховуючи вимоги позивача про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, рішення суду про задоволення зазначених вимог не потребуватиме примусового виконання, оскільки зазначені правочини будуть вважатись недійсними з моменту набуття чинності ухваленого судового рішенням. Отже, арешт та накладення заборони на нерухоме майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ніяким чином не впливатиме на можливість виконання рішення суду у разі задоволення позову.

За таких обставин, суд не має правових підстав для забезпечення позову у визначений позивачем спосіб, який вочевидь є не співмірним з заявленими вимогами.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними кредитного договору та іпотечного договору - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: