Ухвала

15 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 359/3879/20

провадження № 61-4066св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Казак Кирило Ігорович, про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення матеріальної допомоги при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Казак Кирило Ігорович, на постанову Київського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в складі колегії суддів: Рубан С. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - ДП «Украерорух») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення матеріальної допомоги при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію,

Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що, починаючи з 03 листопада 2003 року до 30 квітня 2020 року вона безперервно працювала у ДП «Украерорух». Станом на день звільнення з роботи позивач обіймала посаду провідного інженера-програміста відділу розвитку та підтримки бізнес систем управління з цифрової трансформації, інформаційних технологій та кіберзахисту ДП «Украерорух». Розмір її посадового окладу становив 25 945,00 грн. Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» від 29 квітня 2020 року № 446/о ОСОБА_1 звільнена з роботи з 30 квітня 2020 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі статтею 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Вказувала, що стаж її безперервної роботи в ДП «Украерорух» склав повних 25 років. На підставі пункту 6.25.2 Колективного договору, укладеного між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху та профспілками (далі - колективний договір), у відповідача виник обов`язок виплатити їй матеріальну допомогу в розмірі 20 посадових окладів, що становить 518 900,00 грн. Однак ДП «Украерорух» ухиляється від добровільного виконання цього обов`язку. Вона також вважала, що у зв`язку із відсутністю повного розрахунку в день його звільнення відповідач має сплатити на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку відповідно до положень статті 117 КЗпП України.

На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 01 травня 2020 року до дня винесення рішення у справі, та матеріальну допомогу при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 518 900,00 грн, а також судові витрати у розмірі 50 000,00 грн та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнено з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 518 900,00 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 219 740,85 грн. Стягнено з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 840,80 грн та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 25 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної допомоги мотивоване тим, що ОСОБА_1 має право на отримання матеріальної допомоги відповідно до умов колективного договору, ДП «Украерорух» безпідставно відмовило у виплаті позивачеві цієї допомоги з огляду на фінансові показники прибутку підприємства станом на 30 квітня 2020 року. Крім того, зміни до колективного договору вступили в дію з 20 травня 2020 року, а ОСОБА_1 звільнена з роботи з 30 квітня 2020 року, отже зміни до колективного договору на спірні правовідносини не поширюються. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції критично сприйняв посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 11 березня 2019 року у справі №640/19162/16-ц (провадження №61-779св19), та зауважив, що до спірних правовідносин застосовуються положення статей 116, 117 КЗпП України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2020 року скасовано в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 219 740,85 грн та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду в частині відмови у стягненні середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні мотивована тим, що в діях відповідача відсутня вина та відповідач відповідно до положень колективного договору зі змінами та доповненнями від 19 травня 2020 року проводить вказані виплати у строки та порядку, визначеному колективним договором. При цьому враховано висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 29 липня 2020 року, відповідно до якого відповідач не зміг розрахуватись з позивачем у строки визначені статтею 116 КЗпП України, внаслідок настання істотних обставин, що дає підстави встановити факт відсутності вини в діях відповідача та не застосовувати до нього визначені у статті 117 КЗпП України стягнення у зв`язку з порушенням зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Казак К. І., просить скасувати постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм права без врахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 826/9475/18.

Також у касаційній скарзі заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (ділі - ЦПК України), а саме зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 389 цього Кодексу; суди необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції взяв до уваги висновок Торгово-промислової палати України від 29 липня 2020 року, який є недопустимим доказом, оскільки належним доказом дії обставин непереборної сили є саме сертифікат регіональних представництв Торгово-промислової палати України, а не її висновок.

Заявник вказує, що запровадження всеукраїнського карантину не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань. Відповідач повинен довести, що він не в змозі виконувати конкретні зобов`язання і що цю неможливість зумовив саме карантин. Карантин, оголошений в Україні, не стосувався підприємств. Підприємство продовжувало надавати послуги з обслуговування повітряного руху в повному обсязі.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про особу, яка склала висновок Торгово-промислової палати Нестиренко Л. А.

На переконання заявника, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність вини відповідача у не проведенні розрахунку при звільненні позивача, тобто встановив обставини, що мають суттєве значення у справі, на підставі недопустимого доказу, отже оскаржувана постанова підлягає скасуванню та направленню до апеляційного суду для продовження розгляду на підставі пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.

В частині стягнення матеріальної допомоги при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію судові рішення не оскаржуються.

Доводи інших учасників справи

ДП «Украерорух» подало до суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просило оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Казак К. І., подана до Верховного Суду 12 березня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 грудня 2021 року справу призначено до розгляду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Казак К. І., подала клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21).

Ухвалою від 02 вересня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 905/857/19 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 102 723,50 грн, в межах розгляду справи про банкрутство ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу», за касаційною скаргою ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2021 року та рішення Господарського суду Донецької області від 03 грудня 2020 року на підставі частини третьої статті 302, пункту 7 розділу XI «Перехідні положення» ГПК України, а саме для відступу від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18), постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16.

Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду колегія суддів Касаційного господарського суду зазначила необхідність відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) та у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 у справі № 6-948цс16, у зв`язку з тим, що основними елементами непереборної сили є надзвичайність, невідворотність, непередбачуваність, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою обставиною та неможливістю виконати особою свого зобов`язання.

При цьому, з урахуванням положень частини першої статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішення Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44 (5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11. Регламенту.

Таким чином, у даних правовідносинах колегія суддів Касаційного господарського суду вважає спірними наступні питання:

1) щодо можливості поширення інституту непереборної сили як підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтею 617 ЦК України саме на зобов`язання роботодавця по виплаті працівникові заробітної плати (основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних витрат);

2) щодо можливості звільнення роботодавця від обов`язку по виплаті заробітної плати звільненому працівникові за відсутності тих обставин, які передбачені трудовим законодавством як підстава для зменшення заробітної плати з огляду на наявність у працівника лише трудової книжки без інших первинних документів щодо виконання ним трудових обов`язків у спірний період у обставинах окупації основного місця розташування роботодавця незаконними збройними формуваннями;

3) щодо можливості визнання непереборною силою захоплення підприємства - роботодавця у 2017 році з огляду на те, що Операція Об`єднаних сил фактично триває у безпосередній географічній близькості до основного місця розташування відповідача з весни 2014 року у розрізі ступеню непередбачуваності роботодавцем цієї обставини як елементу непереборної сили (стаття 617 ЦК України) та її впливу на виконання роботодавцем своїх обов`язків по виплаті заробітної плати перед працівником.

4) щодо природи наукового висновку Торгово-промислової палати України, з урахуванням того, що відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є Сертифікат;

5) щодо безумовного характеру наведених невідворотних обставин як таких, що звільняють роботодавця від відповідальності, з урахуванням того, що Сертифікат та (або) висновок Торгово-промислової палати є доказом в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України, який має оцінюватися судом поряд з іншими, наданими учасниками справи доказами.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року прийнято до розгляду справу № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) та її розгляд призначено на 18 січня 2022 року.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі)

у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження

у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Судові рішення у справі, яке є предметом перегляду, та судові рішення, які передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Казак К. І., про зупинення провадження у справі підлягає задоволенню, провадження у справі № 359/3879/20 слід зупинити до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 905/857/19.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Казак Кирило Ігорович, про зупинення провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення матеріальної допомоги при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 905/857/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук