Провадження №2/523/1509/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді Середи І.В.,

за участі секретаря судових засідань Щербан О.Д.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат та зобов`язання вчинення дій,

ВСТАНОВИВ

28.09.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на оплату житлово-комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_1 , в розмірі 50% від загальної суми 10399,32 грн. за листопад, грудень 2019р. та 2020р., а також зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником вказаної квартири, а відповідач по справі є його колишньою дружиною, яка проживає і зареєстрована в квартирі, з листопада 2019р. припинені фактичні шлюбні відносини, шлюб розірвано, позивач сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходів позивача, однак відповідач не приймає участі в утриманні житла, ремонті,не сплачує вартість комунальних послуг. Крім того, у позивача мати похилого віку, якій необхідна допомога з боку позивача в оплаті її комунальних послуг та придбанні ліків. За період з листопада 2019 р. по вересень 2020р. р. позивачем сплачено 10399,32 грн. з яких 50% має бути сплачено відповідачем. Також позивач просить зобов`язати відповідача на майбутнє оплачувати 50% комунальних послуг за квартиру та нести солідарну відповідальність за здійснення поточних ремонтів житлової площі, на якій вони проживають.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю та пояснив, що з 2018 р. у них з відповідачем виникали суперечки у сімейному житті. Після розірвання шлюбу позивач сплачує аліменти на утримання дітей, ОСОБА_2 в 2019р. вийшла на роботу, вони продовжували проживати з дітьми в одній квартирі, однак сплачувати частину вартості комунальних послуг відповідач відмовляється. У позивача є хвора мати похилого віку, якій також необхідно допомагати матеріально.

Відповідач ОСОБА_2 в засіданні заперечувала проти позову вказуючи на те, що вона сплачувала за електроенергію та консьєржа. З вересня 2020р вона орендує квартиру в м.Южному, сплачує за дитсадок дитини, купує дітям одяг.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

23.11.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 27.09.2010р., виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради(а.с.18,19).

Сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09 липня 2020 р. рішенням Суворовського районного суду м. Одеси.

Згідно з довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Л3-209229-ф/л. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17).

В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, предбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Частинами першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статті 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником не позбавляє колишніх членів сім`ї права користування займаним приміщенням.

Крім того, частиною 3, 4 статті 156 ЖК України встановлено, що повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку; до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно до статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572 власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.п. 5 п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особа, яка отримує житлово-комунальні послуги, зобов`язана оплачувати їх у строки, встановлені договором і законом.

Пунктом 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572 (далі Правила № 572), дія яких поширюється на вказаний гуртожиток, передбачено, що користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування.

Статтями 20 й 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язок споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем на основі типового договору, а також оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги, передбачений також пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення зазначено як обов`язок, а не право сторони.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг (висновок Верховного Суду України висловлений в постанові від 30.10.2013р., у справі № 6-59цс13).

Як видно з наданих копій квитанцій належної якості, позивачем було сплачено за період з листопада 2019 р. по вересень 2020р. р. вартість житлово-комунальних послуг на суму 10399,32 грн..

Враховуючи період проживання відповідача ОСОБА_2 , який вона підтвердила в судовому засіданні з листопада 2019р. по вересень 2020р., р. 10399,32 грн, суд прийшов до висновку про необхідність відрахування з вказаної суми 1/2 частини, а саме 5199 грн. .

Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача на майбутнє оплачувати 50% комунальних послуг за квартиру та нести солідарну відповідальність за здійснення поточних ремонтів житлової площі, на якій вони проживають, то в цій частині слід відмовити, оскільки такий спосіб захисту порушеного права не передбачений ст.16 ЦК України, крім того, як зазначила відповідач, та не заперечував позивач, ОСОБА_2 вже орендує інше житло та сплачує за житлово-комунальні послуги в іншій квартирі.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,141,258-259,263,265,268,273,279,353-355ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на оплату комунальних послуг у розмірі 5199 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовити .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 22.02.2021 р.

Суддя: