Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 686/17335/18

провадження № 61-19352св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Хмельницькобленерго»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., П`єнти І. В., Спірідонової Т. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» (далі - ПАТ «Хмельницькобленерго») про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна.

Позовна заява мотивована тим, що 09 листопада 2006 року на підставі біржової угоди він придбав реконструйовану підстанцію ПС 110/35/10, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (територія Шепетівського РЕМ) загальною вартістю 3 963 784,38 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року ПАТ «Хмельницькобленерго» зобов`язано повернути ОСОБА_1 реконструйовану підстанцію. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року за його заявою змінено спосіб та порядок виконання рішення суду від 16 грудня 2015 року та стягнуто з ПАТ «Хмельницькобленерго» 268 196,00 грн вартості підстанції.

З 01 січня 2008 року по 30 червня 2012 року ПАТ «Хмельницькобленерго» незаконно користувалося належним йому майном, за цей період отримало дохід у виді несплати орендної плати у розмірі 3 241 432,16 грн.

Ураховуючи викладене, на підставі статті 1214 ЦК України ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «Хмельницькобленерго» на його користь 3 241 432,16 грн доходу від безпідставно набутого майна.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що власник електромереж зобов`язаний вести облік витрат, пов`язаних із експлуатацією та утриманням технологічних мереж спільного користування, повинен визначати стан та вартість належних йому мереж. Позивач для обчислення можливого доходу, який міг отримати відповідач, застосував вартість електротехнічного обладнання, матеріалів та будівельної частини на час їх придбання за біржовою угодою від 09 листопада 2006 року у розмірі 3 487 464,00 грн, проте згідно з оцінкою від 29 червня 2017 року їх вартість була визначена у розмірі 268 196,00 грн, а стан - як умовно-придатний. Таким чином, визначення розміру можливого доходу позивач здійснив на підставі припущення.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у позові ОСОБА_1 до ПАТ «Хмельницькобленерго» про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна.

Постанова Хмельницького апеляційного суду мотивована тим, що позивач звернувся до суду зі спливом строків позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності, визначення майна електричної підстанції рухомим, визначення розміру неотриманого відшкодування доходу в розмірі 1 971 168,75 грн скасувати та задовольнити позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Хмельницькобленерго» 3 241 432,16 грн доходу від безпідставно набутого майна.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності, визначення майна електричної підстанції рухомим, визначення розміру неотриманого відшкодування доходу в розмірі 1 971 168,75 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Рух касаційних скарг в суді касаційної інстанції

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , витребувано її з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

На підставі ухвали Верховного Суду від 29 грудня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 23 листопада 2021 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Калараш А. А., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Ткачук О. С.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

В касаційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначає, що до спірних правовідносин не може застосуватися строк позовної давності, оскільки незаконне заволодіння чужим майном носить триваючий характер.

Твердження апеляційного суду про те, що належне позивачу майно реконструйованої електричної підстанції є рухомим, а тому відсутні підстави для застосування ставки оренди у розмірі 15 % його вартості, є хибним, оскільки речові права на електричні мережі не підлягають державній реєстрації.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що електрична підстанція є нерухомим майном, а також звертає увагу, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував строки позовної давності.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2019 року ПАТ «Хмельницькобленерго» надіслало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , у якому просить в задоволенні вимог касаційної скарги відмовити повністю.

У січні 2020 року ПАТ «Хмельницькобленерго» надіслало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 у якому просить в задоволенні вимог касаційної скарги відмовити повністю.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01 березня 2016 року, зобов`язано ПАТ «Хмельницькобленерго» повернути ОСОБА_1 протягом календарного місяця поточного року із свого незаконного володіння реконструйовану підстанцію ПС 110/35/10 кВ, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , до складу якої входить електротехнічне обладнання, матеріали та будівельна частина згідно акта прийому-передачі від 09 листопада 2006 року, а саме: трансформатор ТДТН-25000/110/35/10 кВ № 112658 - 1 шт; панель дистанційного захисту типу ЭПЗ-1636-67/2 - 2 шт; комплект пристрою ТС-ТИ типу МКТ-1Б для телемеханізації П/СТ; диспетчерський пульт з планшетом диспетчерського щита ТМ-100/10 - 2 шт; кабель силовий АВРГ 50 м; кабель контрольний АКВРГ 100 м; кабель контрольний АКВРБГ 100 м; відокремлювач трьохполюсний ОД-110-100 4/с з приводом ПРО 1У1 - 2 шт; короткозамикач КЗ-110-1У з приводом РПК 1У1 -2 шт; розділювач 3-х полюсний РПДН-1б-1000-110 - 4 шт; розділювач 3-х полюсний РНДЗ-2-110 - 2 шт; заземлювач в нулі трансформатора ЗОН - 2 шт; розрядник вентильний РВС 110 з регістром спрацювання - 2 шт; розрядник вентильний РВС-35 - 8 шт; розрядник вентильний РВС-15 - 3 шт; опорний ізолятор ОНШ-35-3000 - 2 шт; спуски і перемикачі зрізом до 300 кв. мм при 3-х проводах в фазі - 25 шт; гирлянда натяжна одноцепна ПС-66 Д - 18 шт; зажим апаратний А4А-185-2 - 36 шт; зажим апаратний А2А-185-2 - 28 шт; зажим апаратний А1А-185-1 - 4 шт; зажим апаратний АА-185-1 - 2 шт; трансформатор току ТША-0,5 - 2 шт; наконечник кабельний ТА-11-12 - 80 шт; провід АС 185/29-0,4 км; стелаж під АБ однозарядний - 12 шт; стелаж під АБ двозарядний - 11 шт; шина мідна кругла d 6 мм 100 м; ізолятор лінійний штирьовий ТФ-16 - 36 шт; панель управління сигналізації - 1 шт; панель управління трансформатора - 2 шт; панель управління шинних апаратів - 1 шт; панель управління ША-10 кв - 1 шт; панель захисту трансформатора - 2 шт; панель захисту і автоматики сторони 110кВ - 2 шт; панель АРН трансформатора - 1 шт; панель А4Р ЭПЗ ИЗ2 - 1 шт; панель живлення блокування - 1 шт; пристрій ВАЗП 380/260 - 2 шт; панель постійного току П-291 - 2 шт; трансформатори ТПОЛ-10-05 р - 9 шт; кабель АКВВГ 4*2,5 кв. мм 0,92 км; кабель АК АВВГ 4*4 0,91 км; кабель АКВВГ 7*2,5 1,14 км; кабель АКВВГ 7*6 1,125 км; кабель АКВВГ 10*2,5 2,56 км; кабель АКВВГ 10*6 0,43 км; кабель АКВВГ 14*2,5 0,63 км; кабель ААШВ 1кВ 2*50 0,415 км; кабель ААШВ 1кВ 2*60 0,02 км; кабель ААШВ до 1 кВ 2*120 0,1 км; кабель ААШВ 3*185 0,095 км; кабель ААШВ 3*35 +1*16 0,07 км; кабель ААВГ 3*4 + 1*2,5 0,36 км; кабель ААВГ 3*6 + 1*2,5 = 0,27 км; кабель ААВГ 3*6+1*2,5 0,27 км; кабель ААБ 3*10+1*6 0,2 км ; будівельна частина плита НСП-1 - 4 шт; стойка УСО-1А - 44 шт; стойка УСО-2А - 2 шт; плита ПН2-1 - 28 шт; опора під розрядник РВС-110 ТО-11030 - 6 шт; опора під короткозамикач КЗ-110-У1 ТО-110-63 - 2 шт; опора під трьохполюсні роз`єднувачі ТО-110-67 - 6 шт; опора під трьохполюсні відокремлювачі ТО-110-68 - 2 шт; опора під шинну опору ШО-ПО ТО-110-35 - 8 шт; опора під однополюсний заземлювач з розрядником РВС-35 ТО-110-46 - 2 шт; фундамент під трансформатор ФТН-1 - 2 шт; опора під розрядники РВС-35 ТО-35-32 - 2 шт; металоконструкція загальною вагою 4 983,5 кг в належному вигляді, справному та працездатному стані всіх вузлів та агрегатів.

Зазначеним рішенням встановлено, що згідно біржового договору купівлі-продажу ОСОБА_1 09 листопада 2006 року придбав у ПМП «Юнар» реконструйовану підстанцію ПС 110/35/10 кВ, загальною вартістю 3 963 784,38 грн.

Згідно акта приймання - передачі від 09 листопада 2006 року ПМП «Юнар» передало, а ОСОБА_1 прийняв реконструйовану підстанцію ПС 110/35/10 кВ, яка знаходиться на АДРЕСА_1 на території Шепетівського РЕМ із вищезазначеним складом. Про зміну власника ПМП «Юнар» повідомило голову правління ВАТ «Хмельницькобленерго» листом від 27 жовтня 2006 року, а ОСОБА_1 - листом від 10 листопада 2006 року.

В період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2012 року вказана реконструйована підстанція ПС 110/35/10 кВ перебувала у володінні відповідача та ним використовувалась.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року змінено спосіб та порядок виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року в справі № 686/8864/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Хмельницькобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - приватне підприємство «Енергокомплект», про витребування майна із чужого незаконного володіння, шляхом стягнення з ПАТ «Хмельницькобленерго» на користь ОСОБА_1 вартості підстанції в сумі 268 196,00 грн та 9 500,00 грн судових витрат.

У письмовому відзиві на позов від 21 серпня 2018 року № 2018-05-13-2638 відповідач просив суд при вирішенні спору застосувати позовну давність (а. с. 42).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У цій справі між сторонами склались відносини щодо фактичного користування реконструйованою підстанцією ПС 110/35/10 кВ без укладення договору оренди, які за своїм змістом є кондикційними, тому відповідно статті 1212 ЦК України власник підстанції має право на отримання безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування відповідачем його майном без достатніх правових підстав з 01 січня 2008 року по 30 червня 2012 року.

Однак, згідно із частиною першою статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що про порушення свого права, про безпідставне користування відповідачем його майном ОСОБА_1 могло бути відомо та було відомо ще з 01 січня 2008 року і по 30 червня 2012 року, однак з позовом до суду він звернувся лише 01 серпня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України.

Крім того, позивач у відповіді на відзив вказував, що сторони перебували у переддоговірних відносинах з 2006 по 2010 рік, обмінювались листами з приводу укладення певних договорів, що свідчить про його обізнаність про перебування майна в користуванні відповідача ще з 2006 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що права позивача у зв`язку з безпідставним користуванням його майном відповідачем з 01 січня 2008 року по 01 липня 2012 року були порушені, а тому позивач мав право на стягнення з відповідача неотриманих доходів. Разом з тим, враховуючи сплив строку позовної давності суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційних скарг про те, що до спірних правовідносин не може застосовуватися строк позовної давності у зв`язку з тим, що заволодіння чужим майном носить триваючий характер відхиляються, оскільки позивач у цій справі не заявляв вимог речово-правового характеру (негаторний позов), а пред`явив зобов`язально-правовий позов про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна, на який поширюються загальні правила щодо позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Твердження касаційних скарг щодо неправильного визначення апеляційним судом статусу спірного майна та розміру неотриманого доходу фактично зводяться до переоцінки досліджених апеляційним судом доказів, за відсутності доводів щодо порушення порядку надання та отримання відповідних доказів.

Отже, доводи касаційних скарг не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та висновків, які обґрунтовано викладено у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційних скаргах доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційні скарги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав вийти за межі доводів касаційних скарг судом касаційної інстанції не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд встановив, що оскаржувану постанову ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постановусуду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: А. І. Грушицький

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко Є. В. Петров О. С. Ткачук