Справа № 524/1200/21
Провадження №2/524/1801/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 рокуАвтозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі: - секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., - представника позивача АТ КБ «Приватбанк» - Лаврук А.М., - представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі у зв`язку із зміною найменування АТ КБ «Приватбанк», Банк або позивач) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8977,24 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що 25 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит за № PLRHGI, згідно якого відповідачеві ОСОБА_1 було надано кошти у розмірі 30 009,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 січня 2013 року.

Вказував, що між Банком та відповідачем ОСОБА_3 у забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором було укладено договір поруки.

Пізніше згідно заяви ОСОБА_1 умови укладеного кредитного договору було змінено шляхом переведення валюти кредиту з національної валюти - гривня в іноземну валюту - долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку склав 5938,66 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк зазначав, що відповідач ОСОБА_1 не виконувала свої зобов`язання належним чином, перестала здійснювати платежі у повернення кредитних коштів.

У листопаді 2017 року Банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення із відповідача заборгованості.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 вересня 2019 року була стягнута заборгованість, нарахована станом на 22 серпня 2017 року.

Позивач звертав увагу на те, що незважаючи на наявне рішення суду, договір продовжує діяти, відповідач не звільнена від його невиконання. Прострочена сума заборгованості складає 2088,71 долар США.

Оскільки, заборгованість була стягнута з відповідача за період з 25.01.2008 року по 22.08.2017 року, то за період після подання позовної заяви, з 13.11.2017 року по 02.02.2021 року відповідач має заборгованість за договором у розмірі 319,93 дол. США, яка складається із нарахованих 3% річних від простроченої суми.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором у розмірі 319,93 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.02.2021 року становить 8977,24 грн. та судові витрати.

Ухвалою судді від 22 березня 2021 року позовну заяву було залишено без руху (т. 1 а.с. 51).

29 березня 2021 року до суду від Банку, на виконання вимог ухвали судді, надійшла заява (т. 1 а.с. 54).

Ухвалою судді від 30 березня 2021 року у справі було відкрито провадження, залучено сторони, третю особу, призначено розгляд справи (т. 1 а.с. 89).

22 квітня 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов Банку (т. 1 а.с. 97-98).

Відповідач ОСОБА_1 вказувала, що заперечує проти вимог Банку. Звернула увагу, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 вересня 2017 року про стягнення з неї заборгованості за договором було виконано у повному обсязі. Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 07 липня 2019 року виконавче провадження було закінчене у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду. Тобто, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили (з 08.01.2020 року) і по дату повного фактичного виконання рішення (07.07.2020 року), тобто за 7 місяців можливо нарахування 3% річних. Заперечувала щодо наявної у неї заборгованості з 24.06.2020 року у розмірі 2088,71 дол. США, на які нараховані 3% річних за період з 24.06.2020 року по 02.02.2021 року на загальну суму 38,37 дол. США, оскільки вказані суми не передбачені жодним документом. Будь-якої вимоги щодо сплати 2088,71 дол. США позивач не заявляв і позов в цій частині є необґрунтованим.

Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

18 травня 2021 року до суду, засобами електронного поштового зв`язку, від позивача було подано уточнену позовну заяву з додатками (т. 1 а.с. 109-123).

Банк просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором вже у розмірі 283,96 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07.07.2021 року складає 7701,00 грн. та судові витрати.

20 травня 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові заперечення на позовну заяву (т. 1 а.с. 126-127). Відповідач вказувала, що заперечує проти вимог банку, ніяких розрахунків сум заборгованості ними не надано і вона не розуміє що це сума - тіло кредиту, відсотки чи штрафи. Звернула увагу на постанову Полтавського апеляційного суду від по справі № 524/5656/20, у якій чітко зазначено, що всі зобов`язання за кредитним договором нею виконані у повному обсязі. Просила відмовити у задоволенні позову.

27 травня 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на уточнену позовну заяву (т. 1 а.с. 148-151).

Відповідач зазначала, що позивачем невірно була обрахована сума до стягнення. В уточненій позовній заяві позивач вказує, що за нею, нібито, рахується прострочена заборгованість у сумі 2088,71 дол. США за період з 12.11.2017 року по 07.07.2020 року на яку банк нарахував 3% річних у сумі 283,96 дол. США. Проте, за її думкою, позивачем не наведені складові частини простроченої заборгованості, неможливо зрозуміти з чого вона виникла та на якій підставі рахується за нею непогашений борг у сумі 2088,71 дол. США. Звернула увагу, що рішення суду від 17 вересня 2019 року встановлено, що вона мала борг перед позивачем за «тілом кредиту» у розмірі 3 453,02 дол. США.

Крім того, відповідач вказала, що напевно позивач, вказуючи на заборгованість у 2088,71 дол. США, мав на увазі, що це упущена вигода, яка виникла внаслідок курсової різниці на час виконання рішення суду. Із посиланням на правову позицію ВП ВС, викладену у постанові від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

27 травня 2021 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява з додатками (т. 1 а.с. 154-180), яка є повністю тотожною раніше поданій засобами електронного поштового зв`язку.

14 червня 2021 року до суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив (т. 1 а.с. 195-197) та письмові пояснення по справі (т. 1 а.с. 203-204).

Позивач зазначав, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем рішення суду від 17 вересня 2019 року, Банк нарахував відсотки в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Виконання рішення суду відповідачем відбулося 22.06.2020 року, в той час як заборгованість стягнута станом на серпень 2017 року.

Вказав, що кредит було видано у доларах США, погашення відбулося у гривні і на час виконання рішення суду змінився курс валют в сторону збільшення і коштів, що надійшли у гривні було менше, ніж розмір боргу визначений у доларах США в рішенні суду. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

02 липня 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла відповідь на пояснення (т. 1 а.с. 212-213).

26 липня 2021 до суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі (т. 1 а.с. 215-216).

20 вересня 2021 року до суду від позивача було подано чергову уточнену позовну заяву з додатками (т. 1 а.с. 230-236).

Банк просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором вже у розмірі 274,58 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07.07.2021 року складає 7446,61 грн. та судові витрати.

07 жовтня 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на уточнену позовну заяву (т. 2 а.с. 9-12). Відповідач вказувала, що заперечує проти вимог банку, посилалася, що позивачем жодних розрахунків сум заборгованості не надано. Просила відмовити у задоволенні позову.

25 жовтня 2021 року до суду від позивача в особі ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив відповідача на останню уточнену позовну заяву, в якій представник Банку вказує розмір боргу у 283,96 дол. США (т. 2 а.с. 14-15).

У судовому засіданні представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - Лаврук А.М. останню редакцію уточненого позову підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини та підстави викладені в ньому. Не заперечувала факт виконання відповідачем рішення суду про стягнення боргу за договором у повному обсязі. Зазначила, що борг за договором продовжує існувати, який нараховується відповідно до ст. 625 ЦК України. Не пояснила різні розміри боргу у всіх позовних заявах Банку та позицію представника Банку ОСОБА_4 висловленої у відповіді на відзив щодо коливання курсів валют (т. 1 а.с. 195-197).

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 уточнений позов не визнав з підстав зазначених у відзиві на уточнений позов та запереченнях, просив відмовити у задоволенні уточненого позову в повному обсязі. Звернув увагу на безпідставність заявлених вимог, а також на те, що Банком не надано жодного розрахунку на підтвердження заявлених вимог, не обґрунтовано звідки у відповідача наявна прострочена заборгованість у розмірі 2088,71 дол. США та інших розмірах згідно всіх позовних заяв, оскільки рішення суду від 17 вересня 2019 року нею виконано у повному обсязі. Крім того, рішенням суду від 04 лютого 2021 року було визнано припиненим договір про іпотечний кредит № PLRHGI від 25.01.2008 року укладений між Банком та ОСОБА_1 у зв`язку з його виконанням.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не прибули повторно з невідомих причин, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляли.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом достовірно встановлено, що 25 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», найменування якого змінено на АТ КБ «Приватбанк», з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з іншої сторони, було укладено договір про іпотечний кредит № PLRHG4 (а.с. 26-35).

Відповідно до п. 1.1. договору банк зобов`язувався надати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30 009,00 грн., а позичальник зобов`язувалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15,00% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Строк дії договору визначений сторонами - не пізніше 25 січня 2013 року (пункт 1.3 договору).

Кредит надався ОСОБА_1 на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Погашення кредиту та сплату нарахованих кредитором відсотків сторонами погоджено щомісячними ануїтетними платежами у розмірі - 717,20 грн. (пункт 2.4 договору).

Банк свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит виконав, кредитні кошти були надані ОСОБА_1 .

Факт отримання коштів за договором не заперечувався сторонами по справі та їх представниками.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між тими самими сторонами був укладений 25 січня 2008 року іпотечний договір № PLRHG4.

За умовами п. 1.1 цього договору ОСОБА_1 , з метою забезпечення належного виконання Зобов`язання, що випливає з Договору про іпотечний кредит, передала, а Банк прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: 3-кімнатна квартира зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 65,40 кв.м, житловою площею 39,80 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит, між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 25 січня 2008 року був укладений договір поруки за № PLRHG4, відповідно до якого останній поручився перед Банком за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит щодо своєчасного внесення платежів у повернення кредиту, сплати процентів за користування грошовими коштами.

08 вересня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до Банку із заявою про зміну валюти кредиту за договором (а.с. 30).

На підставі цієї заяви між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № PLRHG4 від 25 січня 2008 року, якою змінено валюту надання кредиту та Банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 08 вересня 2008 року по 25 січня 2013 року року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 5 938,66 доларів США на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 7.2 даного договору (а.с. 31-35).

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця у період сплати, яким вважати 12 число кожного місяця, позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до пунктів 3.1, 3.3, винагороду розраховану відповідно до пунктів 1.1, 3.6 цього договору. Погашення кредиту проводиться у строки відповідно до графіка погашення кредиту (Додаток № 1), який розраховується згідно залишку заборгованості за кредитом станом на 08 вересня 2008 року.

Пунктом 8.2. додаткової угоди визначено, що для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, винагороді та іншими платежами.

За пунктом 5.5. Додаткової угоди до договору про іпотечний кредит термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи неналежне виконання позичальником умов договору про іпотечний кредит, у листопаді 2017 року Банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Таким чином, звернувшись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» фактично змінив строк виконання зобов`язання.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 вересня 2019 року (а.с. 5-13) позов банку було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за договором про іпотечний кредит, станом на 22 серпня 2017 року, у розмірі 3453,02 дол. США, що за курсом НБУ станом на 17 вересня 2019 року складає - 85 531,31 грн., штраф за прострочення виконання умов договору у розмірі 4276,57 грн. та судовий збір у розмірі 1346,97 грн. Відмовлено Банку у задоволенні позову до ОСОБА_1 в іншій частині, а також відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3 у повному обсязі.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 08 січня 2020 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2019 року було залишено без змін (інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень http://www.reestr.court.gov.ua/Review/86811965).

На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Різниченко Г.Ю. від 07 липня 2020 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2019 р. по справі № 524/8632/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 85 531 грн 31 коп. заборгованості та штраф за прострочення виконання умов договору у розмірі 4276 грн 57 коп., і 1346 грн. 97 коп. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, закінчене на підставі п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду (а.с. 24).

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України, встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 319,93 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.02.2021 року складає 8977,24 грн.

Суд констатує, що Банк неодноразово змінював свої позовні вимоги. Зокрема, Банк в поданій уточненій заяві від 27 травня 2021 року (т. 1 а.с. 154-155) просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 283,96 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07.07.2020 року, складає 7701,00 грн. та судові витрати. При цьому, в уточненій позовній заяві Банк вказав, що за період після подання позовної заяви і до фактичного виконання відповідачем рішення суду (07.07.2020 року), тобто з 13.11.2017 року по 07.07.2020 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 283,96 дол. США. А в уточненій позовній заяві, яка надійшла до суду 20 вересня 2021 року до суду Банк просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором вже у розмірі 274,58 дол. США, що за тим же курсом НБУ станом на 07.07.2021 року складає 7446,61 грн. (т. 1 а.с. 230-236).

При цьому, будь-якого розрахунку залишку простроченого боргу у відповідача у розмірі 2088,71 дол. США із зазначенням дати його виникнення та реального його обчислення, нарахованої заборгованості у розмірі 283,96 дол. США або 274,58 дол. США, періоду такого нарахування, позивач суду не надав, а матеріали справи не містять.

Як постає із відповіді Банку на відзив (т. 1 а.с. 195-197) та наданих представником позивача пояснень у судовому засіданні, виконання рішення суду першої інстанції від 17.09.2019 року було здійснено відповідачем 22 червня 2020 року, в той час як заборгованість була стягнута станом на 22 серпня 2017 року. Кредит був виданий відповідачу у доларах США, а погашення було здійснено у гривні, тому на час виконання рішення суду змінився курс в сторону збільшення і коштів, що надійшли в гривні було менше, ніж розмір боргу визначений в доларах США в рішенні Автозаводського районного суду м . Кременчука від 17 вересня 2019 року.

Суд констатує, що позивач, фактично, просить стягнути з відповідача курсову різницю, що виникла внаслідок коливання курсу валют після подання позовної заяви до суду (з 13 листопада 2017 року) і до дати фактичного виконання рішення суду відповідно до постанови ВДВС (07 липня 2020 року).

Крім того, суд звертає увагу, що судовим рішенням від 17 вересня 2019 року з боржника на користь Банку було стягнуто 3453,02 дол. США, що за курсом НБУ, станом на 17.09.2019 року (1 дол. США=24,77 грн.), склало - 85 531,31 грн.

Таким чином, судовим рішенням встановлено, що виконання зобов`язання повинно відбуватися у грошовій одиниці - гривні. Позивач не заперечував проти стягнення розміру заборгованості саме у гривні України.

Суд також враховує, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04 лютого 2021 року у справі № 524/5656/20, було визнано припиненим договір про іпотечний кредит № PLRHGI від 25.01.2008 року, укладений ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , у зв`язку з його виконанням.

Визнано припиненим договір іпотеки № PLRHGI від 25.01.2008 року, укладений ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , у зв`язку з виконанням основного зобов`язання.

Скасовано запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6464997 від 25.001.2008 та у Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 6465033 від 25.01.2008 на нерухоме майно - 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 65,4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 лютого 2021 було залишено без змін (інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень http://www.reestr.court.gov.ua/Review/ 96230629 ).

При цьому як постає з вказаної постанови апеляційного суду, колегія суддів вважала правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_1 виконано рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, повністю сплачено суму боргу, то зобов`язання між сторонами згідно договору про іпотечний кредит № PLRHGI від 25 січня 2008 року є припиненими.

Також, колегія суддів вказала, що доводи апеляційної скарги щодо збільшення розміру заборгованості у зв`язку зі зміною курсу валют, враховуючи валюту кредитування ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2019 року з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за договором про іпотечний кредит № PLRHGI від 25 січня 2008 року, визначену за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення у грошовій одиниці - гривня. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено стягнення із сторін договору курсової різниці у разі збільшення або зменшення курсу іноземної валюти до національної грошової одиниці, що буде створювати повторне стягнення за тим же зобов`язанням, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд звертає увагу учасників справи, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (Правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18 березня 2021 року, справа № 902/608/19).

Отже вказані обставини, які були встановлені судом у зазначених вище рішеннях, не потребують повторного встановлення і дослідження.

Судом було встановлено, що позивач нарахував за ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачу 3% річних на залишок боргу у 2088,71 дол. США, що виник за період з 13.11.2017 року по 07.07.2020 року, та просив стягнути з відповідача як 283,96 дол. США, а потім 274,58 дол. США.

Однак, нарахований Банком залишок боргу, є фактично курсовою різницею, що виникла за цей період внаслідок коливання курсу валют, а не боргом відповідача, який був визначений судом у розмірі 85 531,31 грн. та нею фактично сплачений 22 червня 2020 року.

«Курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі за № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Оскільки, на підставі судового рішення від 17 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 85 531,31 грн., між сторонами фактично виникло грошове зобов`язання, то його невиконання може зумовити застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс19), де крім цього зазначено, що позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Із відповідними позовними вимогами до відповідача щодо стягнення саме 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з наданням конкретних розрахунків 3% річних у національній валюті на відповідні суми боргу визначених також у національній валюті, Банк не звертався та не подавав.

Враховуючи безпідставність заявлених Банком позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за договором внаслідок курсової різниці, в позові слід відмовити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні такого позову, сплачений судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 15,16, 203, 215, 230, 525, 526, 536, 549, 553-559, 625, 626, 634, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач: АТ КБ «Приватбанк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. № 1Д, місце знаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає: АДРЕСА_3 .

Повне рішення виготовлено 20 грудня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Рішення набирає законної сили, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: