Справа № 527/1885/20
провадження 2/527/35/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Левицької Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Папенко Л.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 527/1885/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

23 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому прохав: здійснити поділ будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позов обґрунтований тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем на протязі 40 років та розлучилися 03.12.2019 року. У період перебування у шлюбі ними було спільно нажито майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В добровільному порядку спір про розподіл майна не вирішений.

18 листопада 2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

07 грудня 2020 року представником відповідача направлено відзив на позов, відповідно до якого позовну заяву не визнано з посиланням на те, що спірний житловий будинок відповідач успадкувала, тобто він є її особистою приватною власністю.

18 січня 2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на підстави та обставини, зазначені у ньому, просив його задовольнити. Пояснив, що він на протязі 40 років постійно здійснював будівництво та добудову на території вказаного домогосподарства. Будівництво проводилося з дозволу бабусі відповідача ОСОБА_4 , яка до смерті була власником вказаного домогосподарства.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вказавши, що спірне домоволодіння є успадкованим майном та не підлягає поділу між подружжям.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він спілкувався з подружжям ОСОБА_6 , йому відомо, що ними спільно, за рахунок спільних коштів здійснювалося будівництво будівель на території домогосподарства за адресою:АДРЕСА_1 .

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності та зв`язку, встановив наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.1979 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 ( а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 03.12.2019 року шлюб між сторонами розірвано 03.12.2019 року (а.с.10).

В добровільному порядку спір про поділ спільного сумісного майна подружжя сторонами не вирішений.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В той же час, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно дослідженого в судовому засіданні витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.06.2005 року, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину ВСВ № 359171 від 23.04.2005 року, видане Градизькою держнотконторою за № 795 (а.с.12)

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.2005 року серії ВСВ № 359171, виданого державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Захаровою О.Д., ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_4 . Спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Тобто, спірне домоволодіння набуте позивачем в порядку спадкування та є її особистою приватною власністю.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Виходячи з положень ст.62 СК України доведенню з боку позивача підлягає той факт, що спірне майно істотно збільшилося у своїй вартості саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або власне його особистих затрат.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог взагалі не вказує щодо застосування положень ст. 62 СК України як на підставу визнання житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вказував на спільну фінансову та трудову участь їх з відповідачем у поліпшенні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, жодних доказів, які б підтверджували, що майно дружини (будинок з господарськими будівлями) за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат позивача, ним не було надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору відшкодуванню не підлягають.

Представник відповідача у відзиві на позов прохає стягнути з позивача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Проте, відповідачем не надано детального опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, в зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення вказаних витрат з позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 328, 331,376 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19,76, 81, 133, 223, 259, 263-265, 280-284,354,355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 .

Суддя Т. В. Левицька