Ухвала

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 654/1231/19

провадження № 61-19940ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Казанцев Геннадій Миколайович, на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 02 серпня

2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про знесення самочинної забудови; за позовом ОСОБА_1

до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області про встановлення права користування чужою земельною ділянкою (постійного безоплатного земельного сервітуту),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про знесення самочинної забудови.

Позовна заява мотивована тим, що 07 червня 2016 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку за тією ж адресою (прибудинкова територія) площею 0,0875 га.

Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 . Власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 .

Позивач вказував, що поруч із його земельною ділянкою розташований багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_4 .

На земельній ділянці, власниками якої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , площею 0,0295 га, відповідачі незаконно побудували барак, який використовують не для проживання, а для розміщення відпочивальників, які заважають позивачу використовувати свою квартиру для проживання, оскільки постійно галасливо себе поводять та смітять.

Посилаючись на те, що зведення бараку відповідачами є самочинним будівництвом, його експлуатація порушує правила добросусідства

та заважає позивачу проживати у квартирі в нормальних умовах, ОСОБА_1 просив суд знести будівлю бараку, як самочинно збудовану.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області про встановлення права користування чужою земельною ділянкою (постійного безоплатного земельного сервітуту).

Позовна заява мотивована тим, що 07 червня 2016 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку за тією ж адресою (прибудинкова територія) площею 0,0875 га. Відповідно до схеми проїзду та кадастрової документації на належну позивачу земельну ділянку на земельній ділянці Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області незаконно розміщені паркани, які заважають проїзду на земельну ділянку позивача та унеможливлюють належний догляд з його боку за городом, його обробку

із застосування сільськогосподарської техніки.

21 липня 2020 року ОСОБА_1 надіслав до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області три примірники договору про встановлення земельного сервітуту з додатками, які були ним підписані, та пропозицію про укладення вказаного договору між сторонами. Листом від 13 серпня 2020 року відповідач повідомив позивача про процедуру розгляду його пропозицію, але досі відповіді на неї не надав. Необхідність встановлення земельного сервітуту для проїзду до ділянки позивача трактором марки «МТЗ-1221 Беларус» з навісним обладнанням для проведення обробки належної йому земельної ділянки (городу) підтверджена висновком судової інженерно-технічної експертизи

від 05 жовтня 2020 року.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_4 просив суд установити безоплатний постійний земельний сервітут для забезпечення проїзду на належну йому земельну ділянку (частину зайняту городом) трактором марки «МТЗ-1221 Беларус» із навісним обладнанням через землі комунальної власності загального користування Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області зі сторони АДРЕСА_6, розміром 3 кв. м згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи від 05 жовтня 2020 року та зобов`язати відповідача звільнити вказану частину земельної ділянки (проїзду за сервітутом) від парканів, огорож, воріт та зелених насаджень.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області

від 02 серпня 2021 року (у складі судді Сіянка В. М.) у задоволенні позовів ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення, невизнання чи оспорювання його прав відповідачами. Порушення норм законодавства відповідачами, які не завдають шкоди позивачу, не є підставою для задоволення позовних вимог про знесення самочинної забудови, оскільки не впливають на права чи інтереси позивача.

Разом з тим, запропонований позивачем вид земельного сервітуту (право проїзду на транспортному засобі за наявним шляхом) та спосіб його здійснення, а саме - для забезпечення проїзду на належну йому земельну ділянку (частину зайняту городом) трактором марки «МТЗ-1221 Беларус» із навісним обладнанням, свідчить про невідповідність запропонованого способу вимогам частини четвертої статті 98 ЗК України, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами неможливість обробки належного йому городу менш габаритною сільгосптехнікою в порівнянні з трактором «МТЗ-1221 Беларус» із навісним обладнанням, оскільки останній передбачений для обробітку значних площ земельних ділянок сільськогосподарського призначення та має відповідні габарити. Таким чином, позивачем не доведено, що обраний ним спосіб встановлення земельного сервітуту є найменш обтяжливим для відповідачів, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року

(у складі колегії суддів: Вейтас І. В., Радченка С. В., Семиженка Г. В.) рішення Голопристанського районного суду Херсонської області

від 02 серпня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову

ОСОБА_1 про встановлення права користування чужою земельною ділянкою (постійного безоплатного земельного сервітуту) залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач просить встановити йому земельний сервітут для проїзду через землі загального користування, які не мають кадастрового номеру (його не вказує позивач), тобто за фактичним існуючим проїздом, який має менший розмір, ніж це потрібно для проїзду трактора марки «МТЗ 1221 Беларус», який

ОСОБА_1 планує використовувати для обробки огороду, з заїздом

в 3 кв. м. по земельній ділянці, яка також не має кадастрового номеру (його не вказує позивач), та за відсутності достовірних даних, що вказана земельна ділянка належить відповідачу, що виключає можливість встановлення сервітуту. Крім того, позивач просить зобов`язати Новофедорівську сільську раду Голопристанського району Херсонської області звільнити вказану частину земельної ділянки (проїзду за сервітутом) від парканів, огорож, воріт та зелених насаджень, тобто фактично просить усунути перешкоди у користуванні загальним проїздом, при цьому не залучаючи до участі у справі власників зазначених парканів, огорож, воріт та зелених насаджень. Тому у задоволенні позову про встановлення права користування чужою земельною ділянкою (постійного безоплатного земельного сервітуту) слід відмовити.

09 грудня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Казанцев Г. М., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою

на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області

від 02 серпня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду

від 03 листопада 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про встановлення права користування чужою земельною ділянкою (постійного безоплатного земельного сервітуту), направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позовів у цій справі є знесення самочинної забудови та встановлення права користування чужою земельною ділянкою (постійного безоплатного земельного сервітуту).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Херсонського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Казанцев Геннадій Миколайович, на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 02 серпня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про знесення самочинної забудови; за позовом ОСОБА_1 до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області про встановлення права користування чужою земельною ділянкою (постійного безоплатного земельного сервітуту), відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк