справа № 166/670/20
провадження № 2/166/5/21
РІШЕННЯ

іменем України

22 лютого 2021 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Лозицького С.О., за участю секретаря Тарасюка О.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , її представника - адвоката Панасюка Івана Івановича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини,

встановив:

ОСОБА_1 , її представник - адвокат Панасюк І.І. звернулися до суду із позовною заявою, в якій зазначили, що 20 липня 2018 року між нею та відповідачем Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області зареєстровано шлюб, актовий запис №886.

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Стверджує, що впродовж останнього часу між нею та відповідачем шлюбні відносини погіршились і вже не підтримуються, спільне сімейне життя не складається. Позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження їх шлюбу суперечитиме її інтересам. Між нею та відповідачем постійно виникають суперечки, а тому вона не бажає щоб свідком цього була їх малолітня дитина. Вважає, що шлюб існує лише формально.

Крім цього, зазначила, що відповідач проживає окремо, від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини ухиляється, оскільки матеріально синові не допомагає. ОСОБА_2 отримує дохід від сезонних заробітків за кордоном, спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини та утримання дружини.

Просить шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_2 , розірвати та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на її утримання як матері, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 09 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 20 жовтня 2020 року сторонам надано чотиримісячний строк для примирення та провадження у даній справі зупинено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 20 жовтня 2020 року в частині зупинення провадження у справі щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини скасовано. В решті ухвалу суду залишено без змін.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 22 лютого 2021 року поновлено провадження у даній справі в частині вимоги про розірвання шлюбу.

У поданому до суду 14.09.2020 року відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Так, позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнає в повному обсязі. У позовній вимозі про стягнення з нього в користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання, в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення сином трирічного віку просив відмовити повністю, оскільки він має мінливий нерегулярний дохід, та в силу захворювання позбавлений можливості виконувати роботу з фізичним навантаженням. В позовній вимозі про розірвання шлюбу просив відмовити та надати строк на примирення.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Представник позивачки адвокат Панасюк І.І. подав заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просив вирішити питання розподілу судових витрат.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За приписами ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У силу ст.24 ч.1 та ст.56 ч.3 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до припинення шлюбних відносин чи їх збереження не може мати місце.

Так, з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 20 липня 2018 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області зареєстровано шлюб, актовий запис №886.

З позовної заяви встановлено, що подружнє життя сторони припинили.

Беручи до уваги, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу (зокрема, припинення спільного проживання, постійні суперечки) є обґрунтованими, суд вбачає достатні підстави для розірвання шлюбу між подружжям.

У шлюбі в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про його народження, серії НОМЕР_2 , видане Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст.141 згаданого Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей.

Як вбачається із довідки Самарівської сільської ради Ратнівського району Волинської області №855 від 15 червня 2020 року, позивачка фактично проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4 .

У силу ст.141 СК України відповідач як батько дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні поряд з позивачкою, а його проживання окремо від дитини не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У ч.1 ст. 184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. За правилами ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи зазначене, а також положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, з огляду на визнання відповідачем позовної вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі по 2000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з щорічною індексацією відповідно до закону.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини суд виходить з наступного:

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Із аналізу даної норми встановлено, що стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина здійснюється виключно у випадку, якщо чоловік має змогу надавати таку матеріальну допомогу.

На обґрунтування доводів про неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, відповідач покликався на ту обставину, що він є безробітним та має мінливий нерегулярний дохід, а також в силу захворювання позбавлений можливості виконувати роботу з фізичними навантаженнями, що підтверджується випискою з історії хвороби стаціонарного хворого КП «Луцька міська клінічна лікарня» №14474.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

У даних спірних правовідносинах обов`язок довести змогу відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини покладається на позивача.

Однак на судовий розгляд справи позивачка не надала суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, котрі підтверджували б, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини з якою проживає дитина та спростовували б доводи відповідача про неможливість надання такої допомоги.

У матеріалах справи відсутні докази, які б дали суду змогу дійти висновку про можливість відповідача надавати кошти на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років.

Таким чином, позивачка не довела, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 2000 гривень, чи у іншому розмірі.

Оскільки доказування не може грунтуватись на припущеннях, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави щодо позовних вимог про стягнення аліментів слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн та на користь позивачки 840,80 грн судового збору, сплаченого останньої за подання позову про розірвання шлюбу, 420 гривень 40 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 20.10.2020. та 600 гривень витрат на правничу допомогу.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.10-13, 81, 141, 263-265, 274, 279, 430 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 184 СК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 , її представника адвоката Панасюка Івана Івановича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини задовольнити частково.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 20 липня 2018 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №886, розірвати.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 09 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень допустити до негайного виконання.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір: на користь держави - в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп., на користь ОСОБА_1 - в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп, 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 600 (шістсот) гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Ратнівський районний суд шляхом подачі в 30 денний строк з дня складення рішення апеляційних скарг.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомий.

Суддя Ратнівського

районного суду С.О.Лозицький