Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/700/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.12.2021смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Кривенко О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Маташнюк О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Льовіна К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Доманівка в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Доманівського районного суду Миколаївської області з позовом до Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Миколаївській про відшкодування моральної шкоди, в якому просив відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку, моральну шкоду завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у розмірі 234 (двісті тридцять чотири тисяч) гривень 00 копійок, а також просить стягнути судові витрати, понесені ним у цій справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, слідчим відділенням Доманівського відділення поліції Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000024 від 09 березня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.І ст.366 КК України.

В ході розслідування зазначеного кримінального провадження 21.11.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

17.01.20218 р. керівником Вознесенської місцевої прокуратури Шевченком В.П. продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців.

29.01.2018 р. слідчим СВ Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області змінено кваліфікацію з ч.2 ст.366 на ч.І ст.366 КК України та повідомлено про зміну підозри за ч.2 ст.364, ч. 1 ст. 366 КК України.

29.01.2018 р. прокурором Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Параконною А.О. затверджено обвинувальний акт, згідно якого дії ОСОБА_1 органом

досудового розслідування та прокуратури кваліфіковано за ч.2 ст.364 КК України, як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь - якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної та юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави, а також за ч.І ст.366 КК України, як внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.04.2020 р. у справі №475/116/18 ОСОБА_1 виправдано, у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбачених ч.2 ст.364, ч.І ст.366 КК України.

12.05.2020 р. прокурором Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області Параконною А.О. подано апеляційну скаргу на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.04.2020 у справі №475/116/18, в якій остання просила скасувати вирок з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотних порушень кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати мене винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.І ст.366 КК України, призначивши відповідне покарання.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 23.02.2021 вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.02.2021 р. залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ПараконноїЛ.О. без задоволення.

Справа в касаційній інстанції не розглядалась.

Так, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 21.11.2017 року (день повідомлення про підозру) по 23.02.2021 року (дата набрання виправдовувальним вироком суду законної сили), тобто 39 місяців.

Внаслідок незаконного кримінального переслідування він поніс тяжкі духовні і психічні страждання, його честь та гідність було принижено та завдано непоправної шкоди його репутації.

Під час перебування під слідством незаконними діями правоохоронних органів були порушення його конституційні права та свободи, заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, де в тому числі, вирішувалося питання про обрання запобіжного заходу, відсторонення від посади.

На протязі трьох років перебування під слідством та судом, будучи пенсіонером, він був вимушений доводити свою невинуватість, що беззаперечно стало негативною зміною у життєвих та суспільних стосунках з оточуючими людьми. Так, протягом значного проміжку часу він повинен був їздити до м. Вознесенська, м. Миколаєва, де здійснювався судовий розгляд його справи та захищати свої права від неправомірного та необґрунтованого обвинувачення.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2021 року визначено в сумі 6000 грн.

Таким чином, розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди не може бути меншим ніж 234000 грн. (6000 грн. х 39 місяців = 234000).

Тобто, зазначений розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Враховуючи тривалість його перебування під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких він зазнав, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, та на підставі вищевказаних обставин, вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на його користь в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 234 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Тому позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 234 000 грн.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

13.08.2021 року представник відповідача Державної казначейської служби України К.Чернієнко подала до суду відзив на позов, за змістом відзиву відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що згідно вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України. Крім того, позивачем не надано належних доказів у підтвердження спричиненої йому моральної шкоди,завдання моральних страждань, погіршення стану здоров`я; не визначено які саме неправомірні дії нанесли моральних страждань. Вважає розмір моральної шкоди не обґрунтованим та визначеним без врахування засад розумності. Також посилалось на неможливість стягнення моральної шкоди з Казначейства, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів, який має відбуватись шляхом стягнення з Державного бюджету України, а не з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

12.08.2021 року Головне управління національної поліції у Миколаївській області також подало відзив на позовну заяву, в якому просило у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів існування заподіяння фізичного чи психічного впливу на нього державними органами, що проводили дізнання та досудове розслідування. Жодного доказу, який би доводив моральні страждання ОСОБА_1 не надано. Крім того, існування виправдувального вироку не є підставою для виплати мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством, як помилково вважає позивач. Також повинно бути доведеним і причинний зв`язок між шкодою і діями органів досудового слідства.

06.08.2021 р. від Миколаївської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. При цьому позовна заява не містить жодних доводів чим саме підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим позивач керувався при оцінюванні в матеріальній формі заподіяної йому шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів,

зазначив, що органами досудового розслідування ГУНП в Миколаївській області за процесуального керівництва прокурорів прокуратури Миколаївської області його було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, порушено його конституційні права. Більше того, вказані протиправні дії стали підставою для розповсюдження у електронних ЗМІ інформації, що поплюжила його чесне ім`я та ділову репутацію, внаслідок чого великій кількості користувачів стала доступна негативна інформація щодо нього. Вказана інформація також стала відома членам його родини, друзям, що змусило позивача, достовірно знаючи про свою невинуватість, заспокоювати свою родину, будучи пенсіонером постійно перебувати в стресовому стані.

Представник відповідача Миколаївської обласної прокуратури прокурор Льовін К.В., в судовому засіданні просив в позові відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилася, разом з відзив на позов просила розглядати справу без участі представника Державної казначейської служби України .

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Миколаївській в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення.

Вислухавши позивача, представника відповідача Льовіна К.В. , дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Судом встановлено, що 21.11.2017 року слідчим СВ Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області Вдовиченко І.А. у кримінальному провадженні №0000024 від 09.03.2017 р. було вручено повідомлено про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

29.01.2018 року слідчим СВ Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області Вдовиченко І.А. у кримінальному провадженні №0000024 від 09.03.2017 р. було вручено повідомлено про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.364 КК України.

29.01.2018 року складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000024 від 09.03.2017 р., за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.364 КК України.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2020 року, який був залишений в силі ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, ОСОБА_1 було виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.364 КК України.

Кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_1 за ч. 2 ст.364 та ч.1 ст.366 КК України - закрити.

З реєстру матеріалів досудового розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000024 від 09.03.2017 року не вбачається, що процесуальні, в тому числі слідчі дії чи кримінальне провадження було зупинено.

У статтях 55,56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичнійо собі в наслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених участині першійцієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшуковудіяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР, у наведених в статті 1 цього Закон у випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та

відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

За приписами статті 4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку постановлення виправдувального вироку щодо неї.

Судом досліджені статті в електронних ЗМІ, а саме "Повідомлено про підозру службовій особі навчального закладу. яка незаконно розпорядилась коштами субвенції з державного бюджету на суму понад 400000 грн', 'За махінації з бюджетними коштами на лаві підсудних опинився службовець навчального закладу',

ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 21.11.2017 року (день повідомлення про підозру) по 23.03.2021 року (день набрання законної сили вироку суду) і становить 39 місяців

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установити у 2021 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень

Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, за період з моменту складання відносно ОСОБА_1 письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (21.11.2017року) до набрання вироком суду законної сили (23.03.2021року) становить 234000 грн(39 місяців х 6000 грн.).

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України докази мають бути допустимими. Суд небере доуваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вирішуючи питання про визначення розміру моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , суд приймає до уваги те, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Але у будь-якому випадку розмір шкоди не може бути меншим за гарантований Законом № 266/94-ВР.

При визначені розміру відшкодування, спричиненої позивачу моральної шкоди, суд враховує тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, втручання у приватне життя позивача, характер і обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнавав позивач протягом цього часу, враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження репутації позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і саму можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, тривалість моральних страждань, а тому суд приходить до висновку, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 234 000 грн., що, на думку суду, відповідатиме засадами розумності, поміркованості та справедливості.

Положеннями статті 4 Закону України "Пропорядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування,прокуратури і суду" встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 758/8728/16-ц (провадження № 61-11262св20).

Таким чином, шкода, завдана позивачу ОСОБА_1 , підлягає стягненню з держави.

Оскільки позивач у такій категорії справи звільнений від сплати судового збору, ці витрати відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 234000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідачі:

Державна казначейська служба України, , місце знаходження м. Київ вул.. Бастіонна, 6,

Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, ідентифікаційний код 40108735, місце знаходження м. Миколаїв вул.. Декабристів, 5

Миколаївська обласна прокуратура, , місце знаходження м. Миколаїв вул.. Спаська, 28/

Повний текст рішення складено 17.12.2021 року

Суддя : О. В. Кривенко