Номер провадження 2/754/1180/21
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2021 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.,

при секретарі Моторенко К.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.04.2020 року приблизно о 17.00 - 17.15 год. в під`їзді № 3 по АДРЕСА_1 собака бійцівської породи, що належить відповідачу, за командою відповідача збила її (позивача) з ніг та напала на її собаку Найка породи Шит-цу, яка в результаті нападу загинула.

На думку позивача, відповідач має компенсувати нанесену їй завдану шкоду, яку вона визначає, виходячи з середньої вартості собаки породи Шит-цу, в розмірі 10 000,00 грн. Крім того, позивач вважає, що відповідач також має відшкодувати завдану моральну шкоду, вказуючи на те, що вона є самотньою людиною, втрата собаки для неї була дуже болісною і завдало сильних душевних страждань. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 25 000,00 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача 10 000,00 грн. матеріальної шкоди та 25 000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді від 17.09.2020 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.09.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що ніяких інцидентів щодо собаки позивача у неї не було, а 23.04.2020 року її собака на собаку позивача не нападала, що можуть підтвердити свідки. Крім того, позивачем не надано доказів звернення до правоохоронних органів з приводу такого інциденту і дана обставина не підтверджується жодними іншими доказами. Також, позивачем не надано доказів наявності причино-наслідкового зв`язку між укусом собаки та її смертю, а також відсутня інформація про причину смерті. Відповідач зауважила і на те, що згідно довідки про смерть, виданої у травні 2020 року ФОП ОСОБА_5 , смерть була констатована близько 19.40 год., тобто, між даним інцидентом та зверненням до лікаря пройшло більше 2 годин.

З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що позивачем не надано документів на підтвердження факту нападу тварини та завдання їй матеріальної шкоди, а також позивачем не вказано, в чому конкретно полягає її (відповідача) протиправна бездіяльність, як власника тварини.

Посилаючись на викладені обставини, відповідач просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

30.09.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на вказаний відзив. У даній відповіді позивач вказує на те, що в день інциденту вона зверталась з цього питання до поліції, а також зверталась 27.04.2020 року та 03.05.2020 року з заявою про кримінальне правопорушення. Крім того, з приводу вказаних подій подана скарга депутату Деснянського району м.Києва, до якої приєднались її сусіди. Позивач зауважила, що відповідач сама не заперечує, що її собака бійцівської породи вибігла на площадку, тобто громадське місце, а заявлені відповідачем свідки є її родичами, тобто зацікавленими особами. На думку позивача таким, що створює підвищену небезпеку, є утримання собаки бійцівської породи, а тому саме відповідач зобов`язана у повному обсязі компенсувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, яке перебувало у її володінні, - собакою породи «Тер`єр американський стафордширський». З урахуванням наведеного, позивач просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 була власником собаки породи "Шит-цу", кличка Найк.

Відповідно до довідки про смерть від 17.05.2020 року, виданої ФОП ОСОБА_5 , власниця собаки породи "Шит-цу" Найк звернулась до клініки «RedFox» 23.04.2020 року близько 19-20 год. Під час огляду тварини була виявлена відсутність дихання та серцебиття. Рвані рани в ділянці шиї. Смерть була констатована близько 19.40 год. 23.04.2020 року.

Як вбачається з талону-повідомлення єдиного обліку № 2714 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 03.05.2020 року позивач звернулась до Деснянського УП ГУНП в м.Києві з заявою про те, що 23.04.2020 року о 17.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , в під`їзді № 3 на першому поверсі бійцівська собака «Стаф-терьєр» коричневого кольору із квартири № 71 , по команді власниці « Чужий » на ім`я ОСОБА_3 підбігла до її собаки породи «Шит-цу» та загризла її після цього накинулась на позивача та збила її з ніг. Після цього вийшла ОСОБА_3 та забрала свою собаку в квартиру. Одночасно позивач повідомила, що дана собака вже неодноразово загризала інших собак та котів у дворі.

Позивач просить задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що внаслідок винних дій відповідача, що призвели до загибелі її собаки, їй завдано матеріальної та моральної шкоди, яку відповідач відшкодувати відмовляється.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1187 вказаного Кодексу, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 цього Кодексу, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, відповідно до наведеної правової норми, джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов`язана з утриманням собак бійцівської породи.

Також, згідно ч. 1 ст. 180 Цивільного кодексу України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. Документом, що підтверджує право власності на тварин, є договір купівлі-продажу, оренди, дарування тощо, оформлений належним чином, або реєстраційне посвідчення, яке видається Центром ідентифікації тварин після обов`язкової реєстрації собаки. Також підтвердженням права власності на тварину може бути ветеринарний паспорт, що видається власнику після проведення щеплення.

Окрім того, відповідно до ст. 12 частини 4 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 1 лютого 2006 року № 3447-IV, який регулює відносини, що виникають у зв`язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб, шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували, що саме відповідач є власником собаки бійцівської породи.

Так, відповідно до ветеринарного паспорту, власником собаки породи «Стафордширський тер`єр», кличка «Лаккі» є ОСОБА_8 .

Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів факту нападу вищевказаної собаки на собаку позивача.

Зокрема, вказуючи на звернення з цього приводу до правоохоронних органів 23.04.2020 року одразу після події, позивач доказів такого звернення не надала. Її звернення від 03.05.2020 року, тобто, через 10 днів після інциденту, не може бути належним доказом. Не є таким доказом і звернення до депутата Деснянського району м.Києва.

Крім того, на думку суду, саме по собі звернення до правоохоронних органів не дає підстав для стягнення шкоди, оскільки в даному випадку відсутні рішення суду або уповноважених органів, якими б була встановлена вина відповідача в порядку кримінального провадження або у справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, оскільки відсутні будь-які результати за вказаними зверненнями позивача, які б дозволили встановити дійсні обставини інциденту 23.04.2020 року, то суд вважає, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем будь-яких протиправних дій щодо позивача.

Крім того, наявна у матеріалах справи довідка про смерть не дозволяє встановити причину смерті, в ній відсутня інформація щодо будь-якого нападу іншої тварини, а з долученого фотознімку взагалі неможливо встановити будь-які фактичні обставини справи.

Покази свідків в даному випадку, а також наданий відеозапис, також не дають підстав для задоволення позову, оскільки жоден зі свідків в момент інциденту не був присутній безпосередньо в момент кофлікту, і відеозапис таких даних також не містить.

Крім того, встановлюючи недоведеність вини відповідача у завданні позивачу шкоди, суд зауважує і на те, що відсутні і докази завдання матеріальної та моральної шкоди, а саме: відсутні квитанції та інші докази того, що внаслідок загибелі собаки позивачу було завдано матеріальної шкоди, а також докази щодо її розміру. Посилання позивача в обґрунтування вимог в цій частині на оголошення на інтернет порталі «ОЛХ» таким належним доказом не є. Також, позивачем не доведено і розміру моральної шкоди.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач в судовому засіданні відповідно до ст.81 ЦПК України не довела ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.22, 23, 180, 1167, 1187 ЦК України, ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» ст.ст. ст.ст. 4, 12, 76 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 20 грудня 2021 року.

Суддя: