ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 711/3392/21
Провадження № 22-ц/821/2077/21
Категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішенняПридніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Демчика Р.В. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси)у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

27 травня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Придніпроавського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №CSXRR07900008 від 28 вересня 2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 10923,00 грн. за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір.

АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що в порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 13 травня 2021 року має заборгованість 241988,98 грн., яка складається з наступного: 10923,00 грн. заборгованість за кредитом; 114969,21 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5308,47 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 110788,30 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Посилаючись на викладене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не приймає заходів, направлених на погашення існуючої заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси та просило постановити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у загальному розмірі 131530,64 грн. за кредитним договором №CSXRR07900008 від 28 вересня 2007 року, яка складається з наступного: 10923,00 грн. заборгованість за кредитом; 114969,21 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5308,47 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 329,96 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а такожпонесені банком судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішеннямПридніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором про надання банківських послуг №CSXRR07900008 від 28 вересня 2007 року в сумі 10923,00 грн. та судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що у підписаній сторонами анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності позичальника у вигляді сплати процентів та пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім того, за висновками суду першої інстанції, позивачем не надано належних підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умов та Правил розумів відповідач, ознайомився і погодився саме із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, відповідач ОСОБА_1 повинен повернути банку фактично отриману суму кредитних, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 27 жовтня 2021 року, АТ КБ «ПриватБанк» вважаючи, що оскаржуване ним рішення суду першої інстанції в частині відмовлених вимог банку винесене із порушенням норм матеріального і процесуального права, при недостатньо повному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи, просило суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити; в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача понесені банком судові витрати.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було прийнято до уваги, що під час підписання заяви 28 вересня 2007 року відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами кредитування.

Відповідно до умов укладеного договору позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 560,28 грн. При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,5 % в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Проте, суд першої інстанції не надав цьому належної уваги, та дійшов помилкового висновку, що такі умови не були узгодженні при підписанні договору.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 28 вересня 2007 року ОСОБА_1 була підписана заява позичальника № №CSXRR07900008, в якій зазначено, що банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 10923,00 грн. на строк 36 місяців з 28 вересня 2007 року по 28 вересня 2010 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 196,61 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 993,00 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. (а.с. 11)

У заяві також зазначено, що згідно умов п. 4.2 Умов при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,5 % в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Позичальник підтвердив, що він ознайомився і погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

До позовної заяви, крім копії заяви позичальника № №CSXRR07900008 від 28 вересня 2007 рокубанк додав Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). (а.с. 12-15)

На обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк» надано суду розрахунок заборгованості за №CSXRR07900008 від 28 вересня 2007 року, укладеного між ПриватБанк та клієнтом ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості на 13 травня 2021 року, яку просив стягнути банк, становить 131530,64 грн., яка складається з наступного: 10923,00 грн. заборгованість за кредитом; 114969,21 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5308,47 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 329,96 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. (а.с. 8-10)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Правовідносини між сторонами у справі, які ґрунтуються на положеннях кредитного договору, регламентуються наступними правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Із тексту заяви позичальника № №CSXRR07900008 від 28 вересня 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 було надано строковий кредит у сумі 10923,00 грн. на строк 36 місяців з 28 вересня 2007 року по 28 вересня 2010 року включно.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також приймаючи до уваги те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами; з урахуванням положень ст.ст.526, 530 ЦК України апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається, в даному випадку, із заборгованості за кредитом (тілом кредиту).

Банк, пред`являючи вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, просив у тому числі, крім суми кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками та пеню.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Умовами підписаної ОСОБА_1 28 вересня 2007 року заяви позичальника № №CSXRR07900008 було погоджено сплату за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, при цьому, позичальником будь - яких непогоджень із умовами кредитування в цій частині висловлено не було.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом, не звернув на це належної уваги та прийшов до передчасного висновку про відсутність правових підстав для цього.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 114969,21 грн. Однак, з заяви позичальника вбачається, що кредит надано на строк 36 місяців, з урахуванням викладеного, позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 3932,28 грн., оскільки, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050 ЦК України. (Правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12)

Крім того, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі, посилався на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), як невід`ємну частину спірного договору.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази про те, що саме ці Умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідну заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків і неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

(Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалі Верховного Суду України від 22 березня 2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18)).

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Таким чином, погоджуючись із правильністю висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по кредиту (тілом кредиту), апеляційний суд не може погодитися із висновками суду про відсутність підстав для часткового задоволення позовних вимог банку в частині стягнення із ОСОБА_1 відсотків, за користування кредитними коштами за кредитним договором, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового про часткове задоволення вимог банку.

В решті рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не знаходить.

У відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, до скасування в частині відмови в задоволенні позову банку про стягнення із позичальника заборгованості за відсотками і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про скасування заочного рішенняПридніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року в частині, що стосується стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 3932,28 грн., то судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам (3,26%).

Судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають пропорційно відшкодуванню із ОСОБА_1 в сумі 111,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішенняПридніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО № 305299) заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 3932,28 грн.

В іншій частині заочне рішенняПридніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року у зазначеній справі залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО № 305299) витрати по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги в розмірі 111,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук