Справа № 342/1286/21
Провадження № 2/342/772/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Матієк І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Маланчук Михайло Ілліч, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Маланчук Михайло Ілліч, місцезнаходження: вул. Шевченка, 77 м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які проживають по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , яка проживає по АДРЕСА_2 , та просить визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , голова колгоспного двору, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , внука ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (час до якого існували колгоспні двори) проживали в житловому будинку по АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_3 , перейменована на АДРЕСА_1 , про що стверджується випискою з по господарської книги та довідкою виданою Далешовецького старостинського округу № 388 від 22.10.2021. Всі були членами колишнього колгоспного двору. У власності двору був житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Головою двору був ОСОБА_5 . Кожному із членів двору належала частка в майні двору і вони були рівними. Належні частки з майна не виділялись і ніхто свою частку не втрачав. ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 69 років помер батько позивача ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть, складеним виконавчим комітетом Далешівської сільської ради - НОМЕР_1 від 24.09.2002. На час смерті ОСОБА_5 , з ним проживали і були зареєстровані в АДРЕСА_2 - його дружина ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_1 , зять ОСОБА_2 , онучка ОСОБА_7 , онучка ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 72 роки померла мати позивача - ОСОБА_6 . На час смерті ОСОБА_6 з нею у вказаному житловому будинку в АДРЕСА_2 проживали і були зареєстровані: дочка ОСОБА_1 , зять ОСОБА_2 , онучка ОСОБА_7 , онучка ОСОБА_8 , що стверджується довідкою Далешовецького старостинського округу №2 від 20.10.2021 №381. Батьки позивача - ОСОБА_9 і ОСОБА_10 заповітами №52 від 18.09.2002, та №17 від 25.03.2005 усе своє майно де б воно не було із чого б воно не складалося, і на що вони за законом матимуть право - заповіли ОСОБА_1 . Після смерті спадкодавців, в позивача відкрилася спадщина на належне їм майно і виникло право на спадкування. Спадковим майном залишився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , вартість майна становить в сумі 108000 грн., що підтверджується Звітом про вартість житлового будинку з надвірними спорудами. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в заставі або під арештом не перебував і не перебуває, побудований у встановленому законом порядку. В дворі самовільно збудованих будівель не має. Спору за вказане вище майно теж немає. Інших претендентів на майно в спадкодавців не має. Оформити спадкування позивач не може, так як на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відсутні правовстановлюючі документи, Постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Капріян С.В. від 13.10.2021 р. №1261/02-31 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом із-за відсутності документа, що посвідчує право власності спадкодавця на вище згаданий житловий будинок.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Маланчук Михайло Ілліч подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Позов просить задовільнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали до суду заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності. Зазначили, що вони як спадкоємці після смерті ОСОБА_5 в ОСОБА_6 не заперечують, щоб позивач ОСОБА_1 стала власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги вважають обгрунтованими, визнають їх в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 не зареєстровано, що стверджується копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9936 від 28.09.2021.

Вулиця і номер житлового будинку, який успадковує позивач ОСОБА_1 , 1958 року народження, помінялися: колишня - АДРЕСА_3 ; теперішня - АДРЕСА_4 , що стверджується довідкою № 380, виданою 20.10.2021 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 280119077 від 20.10.2021 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_4 , відсутні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Згідно по господарських книг, за господарством по АДРЕСА_4 , закріплена земельна ділянка в кількості 1,57 га, в тому числі: для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,22 га; для ведення особистого селянського господарства - 1,35 га, що вбачається із довідки № 379, виданої 20.10.2021 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватнихжитлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 встановлено, що житловий будинок споруджено в 1965 році, господарські будівлі та споруди - в 1970, 1975 та 1990 роках.

Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 550 від 15.10.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 станом на 18.10.2021 становить - 108000 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору.

За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору.

З по господарських книг Далешовецького старостинського округу № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області господарства (двір колгоспний) в АДРЕСА_5 , були зареєстровані:

- 1970-1973 роки, 1974-1976 роки, 1977-1979 роки, 1980-1982 роки: ОСОБА_5 , 1933 р.н., голова колгоспного двору; ОСОБА_6 , 1933 р.н., дружина; ОСОБА_11 , 1958 р.н., дочка; ОСОБА_12 , 1963 р.н., дочка;

- 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991 рік: ОСОБА_5 , 1933 р.н., голова колгоспного двору; ОСОБА_6 , 1933 р.н., дружина; ОСОБА_1 , 1958 р.н., дочка; ОСОБА_2 , 1960 р.н., зять; ОСОБА_7 , 1983 р.н., онучка; ОСОБА_8 , 1984 р.н., онучка.

Згідно копій витягів з погосподарських книг за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки (особовий рахунок № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 ), виданих Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, суспільна група господарства - колгосп., голова господарства - ОСОБА_5 , 1933 р.н., члени господарства: ОСОБА_6 , 1933 р.н., дружина; ОСОБА_1 , 1958 р.н., дочка; ОСОБА_2 , 1960 р.н., зять; ОСОБА_7 , 1983 р.н., внучка; ОСОБА_8 , 1984 р.н., внучка.

Станом на 15.04.1991 в житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_5 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , голова колгоспного двору, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зять, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онучка, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онучка, що стверджується довідкою № 388, виданою 22.10.2021 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 після державної реєстрації шлюбу 19 квітня 2007 року з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , присвоєно прізвище « ОСОБА_3 » (актовий запис № 2 від 19.04.2007) доводиться копією свідоцтва про шлюб (повторно) серії НОМЕР_4 , виданого 06.08.2018.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 після реєстрації шлюбу 05.11.2009 з ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (актовий запис № 8 від 05.11.2009) присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 , виданого 05.11.2009.

Судом встановлено, що колишнім членам колгоспного дворуОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належало по 1/6 частині житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

За заповітом, посвідченим 18.09.2002 секретарем виконкому Далешівської сільської ради, зареєстрованим в книзі запису нотаріальних дій під № 52, ОСОБА_5 , житель села Колінки Городенківського району Івано-Франківської області на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і на що він за законом матиме право заповів своїй дочці ОСОБА_1 . Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 46149266 (номер в реєстрі нотаріальних дій 52), що доводиться копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 18008689 від 30.12.2008.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 69 років в с. Колінки Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 24.09.2002 зроблено запис за № 43, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 24.09.2002. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки ОСОБА_5 помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

На час смерті ОСОБА_5 , 1933 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а/з 43 від 24.09.2002), разом із ним по АДРЕСА_2 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зять, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онучка, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онучка, що стверджується довідкою № 382, виданою 20.10.2021 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Те, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стверджується копіями: свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 , виданого 19.11.1958, свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_7 , виданого 22.04.1982.

Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку (ст. 535 ЦК УРСР).

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5 є його дочка ОСОБА_1 (позивач), яка прийняла спадщину після його смерті, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступила в управління та володіння спадковим майном.

Дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , якій належить обов`язкова частка у спадщині, прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступила в управління та володіння спадковим майном.

Із копії спадкової справи № 352/2021, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що за заявою ОСОБА_1 (позивач) заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_5 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі № 68301662).

До складу спадщини ОСОБА_5 входить 1/6 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1261/02-31 від 13.10.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_11 , на житловий будинок АДРЕСА_2 . Причиною відмови є те, що спадкоємець не надала документ, що посвідчує право власності спадкодавця на вищевказаний житловий будинок.

За заповітом, посвідченим 25.03.2005 секретарем виконкому Далешівської сільської ради, зареєстрованим в реєстратурі за № 17, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька села Колінки Городенківського району Івано-Франківської області на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і на що він за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 . Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 46149253 (номер в реєстрі нотаріальних дій 17), що доводиться копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 18008675 від 30.12.2008.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 72 років в с. Колінки Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації смертей 26.05.2006 зроблено актовий запис за № 25, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_8 , виданого 26.05.2006. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

На час смерті ОСОБА_6 , 1933 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 (а/з 25 від 26.05.2006), разом із нею по АДРЕСА_2 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зять, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онучка, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онучка, що стверджується довідкою № 381, виданою 20.10.2021 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 є її дочка ОСОБА_1 (позивач), яка прийняла спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини.

Із копії спадкової справи № 351/2021, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що за заявою ОСОБА_1 (позивач) заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_6 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі № 68301597).

До складу спадщини ОСОБА_6 входить 1/6 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору та частка даного житлового господарства (обов`язкова частка), успадкована нею після смерті чоловіка ОСОБА_5 , однак не оформлено документи про спадкування.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно п.2 ч.1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відмова власника від права власності. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок по АДРЕСА_4 належав до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_5 ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Копіями спадкових справ, наданих суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою стверджується, що після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спадщину прийняла спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 (позивач).

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом після смерті батьків, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавців на спадковий житловий будинок, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як колишні члени колгоспного двору, подали до суду заяви про визнання позовних вимог, в яких вказали, що не заперечують, щоб позивач ОСОБА_1 стала власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

З наведеного слідує, що даний позов підлягає до часткового задоволення, а саме за позивачем слід визнати право власності на Ѕ (1/6 - належить позивачу як колишньому члену колгоспного двору, 2/6 - успадкована після смерті батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 .

В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які теж є членами колгоспного двору, на даний час можуть на власний розсуд розпоряджатися своїм майном та їх право не порушується та ніким не оспорюється чи не визнається, тому у них немає перешкод в оформленні права власності на належне їй майно. Крім того, подані відповідачами заяви про визнання позовних вимог, суд не розцінює, як відмову від належної їм частини житлового будинку у передбаченому Законом порядку.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 534, 535, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1274-1275, 1296-1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 .

Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_4 .

Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складене 21.12.2021.

Суддя: Федів Л. М.