СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8684/18

пр. № 2/759/172/21

14 грудня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

за участю: представник позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про виключення з актового запису про народження дитини запису про батька,

ВСТАНОВИВ:

у червні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд виключити відомості про батьківство ОСОБА_3 з актового запису №180 від 09.04.2009 у ВРАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві та зобов`язати ВРАЦС Святошинського РАЮ у м. Києві внести зміни до актового запису №1080 від 09.04.2009 відповідно до рішення суду, де у відомостях про батьківство виключити відомості про ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.06.1991 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб в якому вони прожили п`ятнадцять років, проте 20.06.2006 шлюб розірвано, оскільки подружжя не могло мати дітей, а після розлучення ОСОБА_5 вийшла заміж повторно в якому вона народила дитину, після чого позивач почав проживати із ОСОБА_6 приблизно з 2008 р. по травень 2018 р. разом без реєстрації шлюбу, при цьому ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача народилася донька ОСОБА_7 та повідомила позивача, що це його дитина, однак у позивача були сумніви щодо його батьківства, оскільки у приблизний час зачаття дитини вони не підтримували інтимний стосунків, а також була велика вірогідність того, що позивач не міг мати дітей за станом здоров`я, на підставі чого позивач хотів провести експертизу ДНК для встановлення факту кровного споріднення, але відповідач шляхом обману своїми провокуючими діями переконала не проводити експертизу, до того ж за весь час спільного проживання позивач, відповідач та дитина проживали спільно у квартирі, де позивач повністю матеріально забезпечував сім`ю до травня 2018 р., оскільки відповідач на протязі всього періоду не мала постійної роботи, а у травні 2018 р. до позивача додому, де вони всі разом мешкали прийшли державні виконавці і повідомили про те, що існує судовий наказ де він боржник на підставі якого з 24.04.2018 відкрито виконавче провадження про примусове стягнення аліментів з вересня 2017 р. на підставі чого існує заборгованість у розмірі 23000 грн 00 коп. та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.07.2018 відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження (а.с. 17).

14.09.2018 від відповідача надійшов відзив по справі, у якому вона не погоджуються із позовними вимогами, оскільки обставини, які викладені позивачем є не обґрунтованими, та такими, що не відповідають дійсності, посилаючись на підстави, що позивач знав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є його біологічною донькою, але він погодився подати заяву та взяти на себе права та обов`язки батька дитини, крім цього позивач зазначив, що причиною розлучення з ОСОБА_5 була відсутня можливість мати дітей, крім цього після народження дитини, пройшло більше 9 років, але відповідач щоб уникнути обов`язку щодо утримання доньки, а також виплат заборгованості по аліментах, які станом на 22.08.2018 становить 33956 грн 68 коп., вирішив подати позов про виключення з актового запису про народження дитини запису про батьківство, а також позивач зазначив, що він ще у 2009 р. хотів провести ДНК експертизу для встановлення факту кровного споріднення, але не провів, крім цього позивач знав, проте що відповідач подала заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, і був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та знав про накладення арешту на його майно (а.с. 23, 24).

12.10.2018 позивачем подано відповідь на відзив в якому зазначив, що наведені обставини у відзиві не відповідають дійсності, так як він не був обізнаний про те, що він не є біологічним батьком дитини, дитина була народжена у період спільного проживання та у фактичних відносинах, тому він не знав, що дитина була народжена від іншого чоловіка, також не відповідають дійсності обставини проте, що ним подано вказаний позов навмисно, щоб уникнути обов`язків сплачувати аліменти на дитину, оскільки із самого народження відповідач та дитина знаходились на повному фінансовому утриманні позивача в період якого відповідач ніде не працювала, позивач також не знав, що був виданий судовий наказ та відкрито виконавче провадження, а про наявність боргу він дізнався у травні 2018 р., хоча заборгованість вже нараховувалася із вересня 2017 р. і за весь час нарахування заборгованості до травня 2018 р. відповідача та дитина знаходились на повному утриманні позивача, а також не відповідають дійсності ті обставини, що позивач відмовлявся утримувати дочку та брати участь в її вихованні, він брав активну участь в її вихованні та утримання, а також дізнався проте, що це не його біологічна донька з відзиву на дану позовну заяву (а.с. 41-43).

23.09.2019 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва по справі призначено по справі судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу (а.с. 70).

30.11.2021 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва провадження по справі відновлено (а.с. 71).

В результаті чого, судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу проведено не було, через неявку на проведення ескпертизи.

14.12.2021 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 73).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти вказаний позовних вимог, зазначивши, що вони є необґрунтованими та поданими навмисне, що не сплачувати аліменти на утримання дитини.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої у свідоцтві про народження записані: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 , про що зроблено актовий запис №1080 (ас. 9).

04.05.2018 відкрито ВП №56241377 на підставі судового наказу №759/13082/17 виданий 18.04.2018 Святошинським районним судом м. Києва, боржником в якому є ОСОБА_3 (а.с. 29).

Крім цього, згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_3 , станом на 22.08.2018 заборгованість становить 23863 грн 17 коп.+33956 грн 68 коп. (а.с. 27).

У відповідності до ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 і 127 цього кодексу, має право оспорювати своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У відповідності до ч. 6 ст. 136 СК України, до вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006, судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У ході розгляду справи, а саме із відзиву відповідача стало відомо, проте що позивач не є біологічним батьком дитини, на підставі чого факт відсутності споріднення дитини з позивачем по справі визнано сторонами та не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 134 СК України, передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З огляду на викладене, реєстрацію народження дитини, а саме внесення відомостей про батька, слід провести на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

За ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: рішення суду; висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірнимиє докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(частина шоста статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності,суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704 грн 80 коп., що підтверджується квитанцією від 05.06.2018.

Оскільки позовні вимоги задоволено повністю з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору у розмірі 704 грн 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»; ст.ст. 134, 135, 136, 138 СК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 229, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про виключення з актового запису про народження дитини запису про батька задовольнити.

Виключити відомості про батьківство ОСОБА_3 з актового запису № 1080 від 09.04.2009 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиціїу м. Києві.

Зобов`язати Відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиціїу м. Києві внести зміни до актового запису № 1080 від 09.04.2009, де у відомостях про батьківство виключити відомості про ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704 (Сімсот чотири) грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана УЛ`ЯНОВСЬКА

Повний текст судового рішення складено 16.12.2021.