СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12673/21

пр. № 2/759/5060/21

01 грудня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участі секретаря судових засідань Намазової Г.Л.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встанолення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 , виділивши йому житлову кімнату 17,0 кв.м. та залишити у загальному користуванні кухню площею 7,3 кв.м; вбиральню 1 кв.м, ванну 2,6 кв.м., коридор 11,8 кв.м, кладову - 1,1 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником 1/3 частини житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_2 . Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 41,9 кв.м у тому числі: кімната 17,0 кв.м, кімната 10 кв.м, кімната - 14,9 кв.м, а також кухня площею 7,3 кв.м, вбиральня 1 кв.м, ванна кімната 2,6 кв.м, коридор 11,8 кв.м, кладової 6,2 кв.м, лоджії 6,2 кв.м. Позивач є фактичним користувачем кімнати 17,0 кв.м. Співвласниками по 1/3 частки квартири є мати позивача - ОСОБА_3 та брат - ОСОБА_1 . Між сторонами виникають спори з приводи користування володіння квартирою та домовленості про спосіб користування квартирою не досягнуто. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання/а.с.27/.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2021р. закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті /а.с.31/.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просила задовольнити.

Відповідачі проти позову заперечували та просили відмовити у задоволенні позову, однак не заперечували, що речі позивача знаходяться у кімнаті 17,0 кв.м та він там зробив ремонт.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.05.2004р. квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 - 1/3 частина, ОСОБА_1 -1/3 частина, ОСОБА_1 - 1/3 частина /а.с.14/.

Відповідно до технічного паспорту квартира за адресою: АДРЕСА_3 складається з трьох кімнат, житлою площею 41,9 кв.м у тому числі: 1-а кімната -17,0 кв.м; 2-а кімната 10,0 кв.м, 3-я кімната 14,9 кв.м, кухня площею 7,3 кв.м; вбиральня 1 кв.м, ванна 2,6 кв.м., коридор 11,8 кв.м, кладова - 1,1 кв.м/а.с.17-19/.

Відповідно до ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди

Відповідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Враховуючи викладене, оскільки позивач з дружиною користується кімнатою 17,0 кв.м, а відповідачі користуються кімнатами 10,0 кв.м та 14,9км.м, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Коридор, кухню, вбиральню, вбудовану шафу та ванну кімнату суд вважає за необхідне залишити в загальному користуванні.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що такий порядок користування житловими приміщеннями є найбільш зручним для сторін, враховуючи розташування кімнат у спірній квартирі та порушень житлових прав сторін суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150 ЖК Української РСР, ст.ст. 319, 355, 358, 360, 391,396 ЦК України, ст.ст. 77-84, 141,142, 259, 260, 264-266, 269 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 наступним чином :

виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 17,0 кв.м.;

виділити у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 житлові кімнати площею 10 кв.м та 14,9 кв.м.

У загальному користуванні залишити кухню - 7,3 кв.м., вбиральню - 1кв.м., ванну кімнату - 2,6 кв.м., коридор - 11,8 кв.м., кладову - 1,1 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко