КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 375/1350/18 Головуючий у 1-й інст. - Зінкіна В.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.,

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 27 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року до Рокитнянського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з уточненим позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 48 729 грн 78 коп та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 16 березня 2017 року близько 19:00 год в смт. Рокитне Київської області ОСОБА_3 наніс удари в праве вухо та в область серця ОСОБА_1 , чим спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілому. Після перенесених ударів стан здоров`я позивача значно погіршився. ОСОБА_1 біля двох тижнів перебував на стаціонарному лікуванні в районній лікарні. Позивач є людиною похилого віку та йому у вересні 2015 року була проведена операція на серце. Після обстеження в лікарні було прийнято рішення про термінове проведення коронографії з послідуючим встановленням стенту в серці, у зв`язку з чим було проведено другу операцію. Злочинними діями, що полягали в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень відповідач завдав майнової та моральної шкоди позивачу. Матеріальна шкода полягає у витратах, які ОСОБА_1 поніс на лікування, перебуваючи в закладах охорони здоров`я і становить 48 729 грн 78 коп., що підтверджується відповідними квитанціями. Виходячи з характеру та обсягу завданих ОСОБА_1 страждань, враховуючи тяжкість вимушених змін у житті, погіршення працездатності та утруднення можливості її реалізації позивач оцінює розмір моральної шкоди у 100 000 грн.

03 серпня 2020 року справа надійшла до Таращанського районного суду Київської області.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 27 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 19 жовтня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на те, що суд першої інстанції проігнорував факт, що після перенесених ударів стан здоров`я позивача значно погіршився.

Крім того, позивач біля двох тижнів перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується відповідними записами із виписки медичної карти стаціонарного хворого.

Посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги , що після отримання тілесних пошкоджень в березні 2017 року стан позивача погіршився. Після обстеження в лікарні було прийнято рішення про термінове проведення коронографії з послідуючим встановленням стенду в серці у зв`язку з чим було проведено другу операцію.

Крім того, судом першої інстанції також проігноровано факти, що підтверджують небажання поліції розслідувати за заявою позивача відповідне кримінальне правопорушення .

Посилається на те, що кримінальним правопорушенням позивачу завдано моральну шкоду, яка проявилась у душевних стражданнях, пережиття даної події стало джерелом негативних емоцій і переживань, що призвело до погіршення емоційного стану, підвищення знервованості, безсоння, погіршення здоров'я.

Представник відповідача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що в період з 17:00 години до 20:00 години відповідач знаходився вдома, що підтверджується поясненнями відповідача та показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які повідомили що відповідач 16 березня 2017 року в 19:00 годин знаходився за місцем проживання.

Посилається на те, що пояснення свідків з боку позивача оцінюються критично, оскільки вони не були свідками події, а про нанесення відповідачем позивачу тілесних пошкоджень їм відомо лише із слів самого позивача.

Крім того, ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року кримінальне провадження № 0000147 відомості щодо якого внесено до ЄРДР 18 квітня 2017 року за ч. 1 ст. 125 КК України закрито. Підставою закриття даного кримінального провадження слугував той факт, що винувата особа не встановлена та з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше двох років і строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України збігли.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , 1946 року народження, 18 квітня 2017 року Рокитнянським ВП Миронівського ГУНП у Київській області розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000147 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Згідно протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 від 17 травня 2017 року нанесення тілесних ушкоджень полягало в ударі відповідачем лівою рукою у праве вухо, після цього ОСОБА_3 вдарив кулаком своєї правої руки в область серця. Від удару позивач вдарився спиною об закриту частину брами гаража. ОСОБА_3 хотів нанести ще один удар в область серця, але він затулився своєю лівою рукою і удар був нанесений в частину лівої руки від долоні до ліктя. Після цього удару ОСОБА_1 відчув, що в нього піднявся артеріальний тиск, запаморочилося в голові. Позивач зателефонував своїй дружині ОСОБА_6 та повідомив їй, що ОСОБА_3 наніс йому тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 31Д від 07 серпня 2017 року при проведенні судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_7 були тілесні ушкодження: синець в області нижньої третини лівого передпліччя; вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету та могли утворитися у строк та при обставинах, вказаних у постанові (можливо рук, ніг людини); за ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження, що заподіяні ОСОБА_7 відносяться до легких тілесних ушкоджень; вирішення питання про причинний зв`язок тілесних ушкоджень та проведеної на серці в Інституті хірургії та трансплантології АМН України входить до компетенції комісійної судово-медичної експертизи.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року (справа № 375/656/17) кримінальне провадження №0000147, відомості щодо якого внесено до ЄРДР 18 квітня 2017 року за ч. 1 ст. 125 КК України, - закрито через невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала суду від 10 лютого 2020 року не оскаржувалась та набрала законної сили.

З 20 березня 2017 року по 30 березня 2017 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Рокитнянській центральній районній лікарні Київської області. (т.1, а.с.28).

Відповідно до виписки Інституту хірургії і трансплантології АМН України із історії хвороби ОСОБА_1 у вересні 2015 року позивачу було проведено стентування ПМШГ, після якого загальний стан покращився. З березня 2017 року після травми грудної клітки відмічено погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 та проведено коронаровентрикулографію з послідуючим встановленням стенту в серці (т.1, а.с.27).

На лікування після отриманих травм ОСОБА_1 витратив 48 729 грн 78 к. Для підтвердження розміру матеріальної шкоди до матеріалів справи позивачем надано фіскальні чеки, товарний чек, квитанція на придбання медичних препаратів, проїзні квитки (т.1, а.с.30-33).

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області було призначено у даній справі комплексну судово-медичну експертизу на вирішення якої поставлено питання:

1.Чи була необхідність у проведенні операції ОСОБА_1 , 03 травня 2017 року в «Інституті хірургії і трансплантології АМН України», згідно медичних показів?

2.Чи пов`язана вказана операція з тілесними ушкодженнями, отриманими ОСОБА_1 , 16 березня 2017 року ?

Однак, призначена судом експертиза не була проведена та не вирішено питання поставлені на її розгляд.

Клопотань про призначення судово-медичної експертизи до Таращанського районного суду Київської області не надходило від сторін учасників справи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою позивачу шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

ОСОБА_3 факт нанесення тілесних ушкоджень, вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_8 у суді першої інстанції заперечив. Пояснив, що в період з 17:00 до 20:00 години знаходився вдома. Свої твердження підтверджував показами свідків.

Пояснення відповідача в суді першої інстанції підтвердили свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які повідомили, що відповідач 16 березня 2017 року в 19:00 год знаходився за місцем свого проживання.

Вказані докази не спростовані позивачем та його представником.

Свідки ОСОБА_6 , та ОСОБА_6 не були учасниками події, їм обставини відомі лише зі слів позивача, тому судом першої інстанції їх покази вірно не прийняті до уваги.

Крім того, ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року, кримінальне провадження № 0000147, відомості щодо якого внесено до ЄРДР 18.04.2017 за ч.1 ст. 125 КК України закрито. Підставою закриття кримінального провадження стало те, що винувата особа не встановлена та з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше 2 років і строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України збігли.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду, що вина ОСОБА_3 у кримінальному провадженні не встановлена.

Крім того, факт спричинення ОСОБА_3 ОСОБА_1 тілесних ушкоджень не доведено позивачем і в цивільному судочинстві.

Також, не доведено причинного зв`язку між хірургічним лікуванням позивача і нанесеними тілесними ушкодженнями.

Доводи апеляційної скарги щодо протиправних дій відповідача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказами відповідно до приписів статтей 76-81 ЦПК України вони не підтверджуються.

Судом встановлено, що в період з 17:00 години до 20:00 години відповідач знаходився вдома, вказане підтверджується свідками допитаними у судовому засіданні під присягу. На спростування показів цих свідків позивач доказів не надав.

Свідки сторони позивача не були свідками події, про подію знають зі слів позивача, тому їх свідчення суд правильно не взяв до уваги та оцінив критично.

Також, колегія суддів звертає увагу, що кримінальне провадження відносно відповідача закрито у зв`язку з тим, що винувата особа не встановлена та з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше двох років і строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України закінчились.

Таким чином, у кримінальному провадженні вина відповідача у нанесенні тілесних ушкоджень позивачу не встановлена і не доведена.

Доводи апеляційної скарги щодо понесених позивачем витрат на лікування та стягнення їх з відповідача апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки не доведено причинний зв`язок між погіршенням стану здоров`я позивача, його лікуванням та понесеними витратами на лікування у зв`язку з нанесеними відповідачем тілесними ушкодженнями позивачу.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки не доведено протиправність дій відповідача, та завдання діями відповідача позивачу матеріальної шкоди, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 27 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді