Справа №443/1779/21
Провадження №2/443/1403/21
РІШЕННЯ

іменем України

20 грудня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Хижняк М.Р.,

розглянув у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок,-

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яременко І.О., звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті діда, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яременко І.О, покликається на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були подружжям. Після одруження вони проживали в АДРЕСА_2 . Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.07.1987, виданого Жидачівською районною Радою народних депутатів, право власності на цей будинок зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 . Згідно витягу із погосподарської книги с. Туради, станом на 30.06.1990 будинковолодіння АДРЕСА_3 Львівської рахувалося за колгоспним двором, де були зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/6 частині будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача по материній лінії ОСОБА_6 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, увійшла належна їй 1/6 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті. Разом з нею до дня смерті проживав її чоловік ОСОБА_5 та зять ОСОБА_9 . Заповіт у виконкомі Вільховецької сільської ради складався та посвідчувався 17.02.1999, зареєстрований в реєстрі за № 389 в користь онука ОСОБА_1 . На день смерті даний заповіт не змінено і не скасовано. Позивач прийняв спадщину, у піврічний термін після смерті ОСОБА_6 , вступивши у володіння спадковим майном. Таким чином, маючи свою 1/6 частину будинку та успадкувавши 1/6 частину будинку після смерті своєї бабусі, позивач став фактичним власником 2/6 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідо позивача по материній лінії ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшли належна йому 1/6 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті. Разом з ним до дня його смерті був зареєстрований зять ОСОБА_9 . Заповіт у виконкомі Вільховецької сільської ради складався та посвідчувався 14.05.2008, зареєстрований в реєстрі за №315. На день смерті заповідача заповіт не змінювався та не скасовувався. Із змісту вищевказаного заповіту вбачається, що ОСОБА_5 , на випадок своєї смерті, заповів усе своє майно внукові ОСОБА_1 . У визначений законом термін, позивач звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого діда ОСОБА_5 внаслідок чого нотаріус завів спадкову справу №715/2008. Таким чином, маючи свої 2/6 частини будинку та успадкувавши 1/6 частину будинку після смерті свого діда, позивач став фактичним власником 1/2 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Згодом позивач вирішив юридично оформити спадкові права на будинок, а тому 02.11.2021 звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті свого діда ОСОБА_5 , однак нотаріус йому відмовив. Причиною відмови стало те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач немає можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , частина якого фактично є у його власності, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Процесуальні рішення, постановлені по справі

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 25.11.2021 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 20.12.2021 о 14 год 00 хв. /а.с.39-40/

Розгляд справи по суті відбувся 20.12.2021 без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Яременко І.О. через канцелярію суду, подав заяву про проведення підготовчого засідання у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче засідання не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь відповідача. Окрім того, повідомляє, що більше трьох років підряд до 15.04.1991 не брав жодної участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору., тож на частку в майні колгоспного двору в АДРЕСА_1 не претендує.

Відповідачка ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у підготовче засідання не з`явилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає не заперечує проти ухвалення рішення на користь відповідача. Окрім того, повідомляє, що більше трьох років підряд до 15.04.1991 не брала жодної участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору., тож на частку в майні колгоспного двору в АДРЕСА_1 не претендує.

Відповідачка ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у підготовче засідання не з`явилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає не заперечує проти ухвалення рішення на користь відповідача. Окрім того, повідомляє, що більше трьох років підряд до 15.04.1991 не брала жодної участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору., тож на частку в майні колгоспного двору в АДРЕСА_1 не претендує.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на те, що відповідачі по справі не заперечують проти задоволення позовних вимог позивачки і це не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів в підготовчому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується витягом із погосподарської книги с. Туради №1646 від 05.10.2021, що в житловому будинку по АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 проживали і були членами колгоспного двору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . Кожен із членів колгоспного двору мав умовно по 1/6 частці майна /а. с. 16/.

Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 26.07.1987, виданого Жидачівською районною Радою народних депутатів, жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 /а.с.19/.

Згідно довідки Жидачівської міської ради № 1646 від 05.10.2021, вулицю Чапаєва в селі Труди перейменовано на вулицю Сагайдачного /а. с.17/.

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , рік забудови 1963, а загальна площа вказаного будинку становить 67,7 кв.м. /а.с. 21-25./.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого повторно ВДРАЦС Жидачівського РУЮ Львівської області 08.11.2011, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб 13.10.1960 у Вільховецькій сільській раді Жидачівського району Львівської області та після одруження дружині присвоєно прізвище ОСОБА_11 /а.с.8/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 07.11.2001, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Туради Жидачівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис №38 /а.с.9/.

Згідно довідки Жидачівської міської ради №1646 від 05.10.2021, ОСОБА_6 проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з нею до дня смерті проживали: ОСОБА_5 - чоловік, ОСОБА_9 - зять. ОСОБА_1 прийняв спадщину у піврічний термін пісдя її смерті втупивши у володіння спадковим майном. Заповіт у виконкомі Вільховецької сільської ради складався та посвідчувався 17.02.1999, зареєстрований в реєстрі за № 389. На день смерті даний заповіт не змінено і не скасовано /а.с.10/.

Відповідно до заповіту від 17.02.1999 року, посвідченого секретарем Вільховецької сільської ради Процан Г.А. та зареєстрованим в реєстрі за №389, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно внукові ОСОБА_1 /а.с.11/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 16.05.2008, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Туради Жидачівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис №32 /а.с.12/.

Згідно довідки Жидачівської міської ради № 289 від 17.08.2021 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним до дня його смерті був зареєстрований - зять ОСОБА_9 1957 року народження. Заповіт у виконкомі Вільховецької сільської ради складався та посвідчувався 14.05.2008, зареєстрований в реєстрі за №315. На день смерті заповідача заповіт не змінювався та не скасовувався. /а.с.13/

Відповідно до заповіту від 14.05.2008, посвідченого секретарем Вільховецької сільської ради Процан Г.А. та зареєстрованим в реєстрі за №315, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів усе своє майно внукові ОСОБА_1 /а.с.14/.

Згідно довідки виданої Жидачівської ДНК 20.12.2021 № 443/02-14 спадкоємцем майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його внук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до постанови завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори № 400/02-31 від 02.11.2021, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 є спадковим майном та власністю членів колишнього колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом /а.с.15/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Приписами ст. 126 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Таким чином, до правовідносин щодо спадкування ОСОБА_1 1/6 частки в майні колгоспного двору після смерті баби ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Стосовно успадкування ОСОБА_1 1/6 частки майна в колгоспному дворі після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд застосовує норми ЦК України від 16.01.2003.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи колгоспний двір, членами якої були позивач - ОСОБА_1 , дідо позивача та голова колгоспного двору - баба позивача - ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 і кожен із членів колгоспного двору мав умовно по 1/6 частці майна.

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на спірний житловий будинок, оскільки позивач після смерті баби ОСОБА_6 за успадкував 1/6 частки спірного будинку, оскільки вступив в управління спадковим майном та 1/6 частки в майні спірного будинковолодіння після смерті діда ОСОБА_5 , оскільки у передбачений законом строк звернувся в Жидачівську ДНК із відповідною заявою.

Таким чином, позивач фактично став власником 1/2 спірного будинковолодіння, оскільки йому як члену колгоспного двору належала 1/6 частка майна. (1/6+1/6+1/6).

Відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на частку в майні колгоспного двору не претендують та відмовляються від частки у спадковому майні в користь позивача ОСОБА_1 , що підтверджується їх заявами, наявними в матеріалах справи. Окрім того, судом встановлено, що останні не брали жодної участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору більше трьох років підряд до 15.04.1991.

Таким чином, позивач фактично став власником цілого спірного будинковолодіння. (1/2+1/6+1/6+1/6)

Враховуючи те, що позивач оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадкове майном є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не його останнім членом; відповідачі по справі проти задоволення позовних вимог не заперечують, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про визнання права власності на будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г. Равлінко