Провадження № 2-др/522/12/21
24 лютого 2021 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Чернявської Л.М.,
за участю секретаря судових засідань Пейкова О.О.,
розглянувши у відкритому судовму засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в сумі 76352 (сімдесят шість тисяч триста п`ятдесят дві) гривні 72 коп., моральну шкоду у сумі 2000 (дві тисячі) гривень та судові витрати в сумі 1942 (одна тисяча дев`ятсот сорок дві) гривні 67 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) гривень та судові витрати в сумі 826 (вісімсот двадцять шість) гривень 80 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовлено.

15 лютого 2021 року від представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, а 17 лютого 2021 року заява про постановлення додаткового рішення по справі, у якому просила постановити по справі додаткове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 21 000 гривень.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Як вбачається з рішення суду від 10 лютого 2021 року суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, а саме щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи додаткове рішення,якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, суд вважає можливим вирішити питання щодо судових витрат.

Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2017 року ОСОБА_1 за клопотанням позивачів залучена до участі в даній справі в якості відповідача. Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 не була ані учасником, ані особою, винною в скоєнні ДТП (до адміністративної відповідальності за скоєння даного ДТП притягнута інша особа ОСОБА_4 , якій на відповідній правовій підставі на момент скоєння ДТП володів транспортним засобом), тому в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, розяснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Заява представника ОСОБА_1 подана з дотриманням строків, передбачених ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підтвердження витрат, які понесла ОСОБА_1 , до суду надані наступні документи: договір про надання правової допомоги від 31 жовтня 2018 року, акт надання правничої допомоги, який був підписаний сторонами 12 лютого 2021 року та корінець прибуткового касового ордеру №01 від 12 лютого 2021 року. У відповідності до п. 5 Договору від 31.10.2018 року, сторони досягли згоди, що гонорар адвоката оплачується Нижніковою Г.В. на підставі акту надання правничої допомоги в строк не більш ніж три календарних дні з дня підписання акту. Акт надання правничої допомоги містить найменування виду правової допомоги, час, витрачений адвокатом при наданні правової допомоги, погоджену сторонами вартість однієї години надання правової допомоги та повну вартість наданої допомоги по цивільній справі.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Витрати, які понесені ОСОБА_1 , документально доведені та обґрунтовані. Згідно з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 757/47925/15-ц, від 20 червня 2018 року справа № 127/1284/14-ц, від 27 червня 2018 року справа №554/9348/15-ц, від 25 липня 2018 року справа № 522/4198/17-ц, від 13 березня 2019 року справа № 283/2065/14-ц, від 20 березня 2019 року справа № 753/23491/16-ц, від 23 січня 2019 року справа № 552/2145/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 635/5462/17, від 31 січня 2019 року справа № 204/6539/16-ц, , якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

За таких обставин, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000,00 гривень.

В зв`язку з чим, судом постановляється додаткове рішення щодо стягнення судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з уточнених вимог позивачів від 26 грудня 2016 року, в яких просили стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у сумі 76 352, 72 грн, моральну шкоду у сумі 10 000 грн; Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 5 000 грн., суд вважає, так як ОСОБА_3 були заявлені вимоги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, а ОСОБА_2 тільки моральну шкоду, слід розподілити витрати на правничу допомогу ОСОБА_1 між позивачами пропорційно заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 142, 257, 258, 270 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Черток Ольги Владиленівни про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи задовольнити.

Постановити додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 ) витрати на правничу допомогу в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 ) витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 (сім тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Чернявська