Справа № 308/9919/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Бенца К.К.

при секретарі Парова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД» про припинення трудових відносин,-

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД» про припинення трудових відносин.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що з 01.11.2001 року позивач працював у відповідача на різних посадах: інспектора комплектуючих, старшого адміністратора (перекладача), заступника директора (перекладача), заступника директора (за сумісництвом) та, зокрема з 01.10.2013 року на посаді директора. На даний час відповідач Дочірнє підприємство «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД» припинило господарську діяльність (після припинення дії контрактів з АТ «Ужгородська швейна фабрика» та її афілійованими товариствами) в т.ч. не має найманого персоналу, діючого офісу, руху по банківських рахунках тощо, а іноземний засновник відповідача компанія E. Walter (Ludlow) Limited (місцезнаходження Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, графство Герефордшир, HR6 0LY, м. Леомінстер, Південна Авеню, б/н) припинив опікуватися своїм дочірнім підприємством, не приймає жодних управлінських рішень,не цікавиться результатами його роботи тощо. У зв`язку з повною відсутністю замовлень, доходів і будь-яких господарських операції та пов`язаним з цим невиходом позивача на роботу протягом останніх років (за відсутністю потреби) заробітна плата позивачу не нараховується та не виплачується.

У липні 2020 року вона, реалізуючи своє право, передбачене ч.1 ст.38 КЗпП України, виявила бажання припинити трудові відносини із Відповідачем.

15.07.2020 року позивач надіслала поштою відповідачу та його іноземному засновнику заяву від 10.07.2020 року про звільнення з посади директора за власним бажанням для прийняття уповноваженим органом підприємства (загальними зборами) відповідного управлінського рішення та подальшого подання його для внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач, зазначає, що він як керівник, в змозі самостійно підписати наказ про складання із себе повноважень директора відповідача, однак для повноти проведення юридичної процедури складання повноважень керівника підприємства, крім власної заяви, для цього потрібна і друга підстава - згода іншої сторони трудових відносин, оформлена у передбачений законом спосіб.

Таким волевиявленням роботодавця є рішення його уповноваженого органу (загальних зборів, участь в яких повинен брати представник засновника). Однак, за відсутності рішення загальних зборів відповідача про заміну (або принаймні звільнення) керівника відповідача, сам позивач не в змозі забезпечити внесення змін до ЄДРЮОФОПтаГФ, а також до відомчих баз даних Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (який ведуть органи державної статистики тощо). Відтак, процедура припинення статусу позивача як керівника відповідача технічно не буде завершена і з позивача (як з посадової особи) не будуть зняті обов`язки по поданню обов`язкових форм звітності та адміністративних даних до органів ДПС, ПФУ, фондів соціального страхування та державної статистики, що, в свою чергу, буде тягнути за собою регулярне накладення на позивача (як на посадову особу підприємства) штрафних санкцій по мірі відсутності звітів від підприємства (які позивач припинить подавати у зв`язку із своїм звільненням). Також, продовження зазначення позивача в державних реєстрах та відомчих базах даних як директора відповідача створить перешкоду позивачу у випадку бажання зайнятися видами діяльності, щодо яких законодавством України висуваються вимоги по несумісності із перебуванням на інших посадах - наприклад, наявність подібної інформації (що позивач є діючим директором комерційного підприємства) в ЄДРЮОФОПтаГФ створює перешкоди позивачу для вступу на державну службу або службу в органи місцевого самоврядування, для переходу на виборну посаду тощо.

Позивач зазначає, що відповідач та засновник, з моменту направлення ним заяви на звільнення, та на дату звернення з цим позовом до суду, не вчинив будь-яких дій щодо розгляду даної заяви та внесення змін до ЄДРЮОФОП щодо звільнення її, чим порушив його конституційне право на вільний вибір праці.

Позивачем вжито усі можливі заходи для реалізації свого права на звільнення. Однак, питання щодо звільнення її з займаної нею посади на підставі ст. 38 КЗпП України до цього часу Відповідачем не розглянуто.

Позивач вказує на те, що право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України, а також його конституційне право щодо вільного вибору праці та конвенційне право на приватне життя є порушеним. Відтак, з огляду на бездіяльність відповідача (в особі уповноваженого органу) позивач позбавлений інших можливостей юридичної фіксації припинення трудових відносин, окрім як звернення до суду. Обраний позивачем спосіб захисту прав (припинення трудових відносин) узгоджується з приписами ст. 9, п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

В зв`язку з вищенаведеним просить суд ухвалити рішення, яким: Припинити трудові відносини ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з ДОЧІРНІМ ПІДПРИЄМСТВОМ "Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ" КОМПАНІЇ "Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД" (ЄДРПОУ 22082613) на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (визнати позивача звільненим з посади директора відповідача за власним бажанням).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надала пояснення аналогічні викладеним. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не зявилась, на адресу суду надійшла заява відповідно до якої заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задовольнити та провести подальший розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача ДОЧІРНЄ ПІДПРИЄМСТВО "Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ" КОМПАНІЇ "Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД" в судовому засіданні позовні вимоги визнав , вказав на те, що КОМПАНІЯ "Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД" місцезнаходження Сполучене Королівство Великобританії є банкрот. На даний час робота ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА припинена, працівники звільнені, збори не можуть зібратись через ліквідацію компанії засновника. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не зявився, на адресу суду надійшла заява відповідно до якої заявлені позовні вимоги визнає повністю, просить суд їх задовольнити та провести подальший розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02 жовтня 2020 року відкрито провадження в справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

26.01.2021 року представником відповідача подано заяву про визнання позову.

26.01.2021 року позивачем та представником відповідача подано до суду спільне клопотання про проведення розгляду справи у їх відсутності.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

02.10.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

Заслухавши вступне слово позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до ст. 51 Кодексу законів про працю України держава гарантує правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом встановлено, що згідно наказу № 8/к від 30.10.2001 року ОСОБА_1 прийнято в Дочірнє підприємство «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД» на посаду інспектора комплектуючих.

Відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 була переведена на посаду директор (копія приєднана до матеріалів справи).

Згідно витягу з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач ОСОБА_1 є керівником Дочірнього підприємства «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД».

Засновником та єдиним учасником Дочірнього підприємства «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» є КОМПАНІЯ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД», що підтверджується даними витягу з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань .

15 липня 2020 року ОСОБА_1 направила засобами поштового зв`язку Дочірньому підприємству «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД»та КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД»(місцезнаходження Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, графство Герефордшир, HR6 0LY, м. Леомінстер, Південна Авеню, б/н)заяву про звільнення її з посади директора Дочірнього підприємства «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД»за власним бажанням . Відповідну заяву було направлено рекомендованим поштовим відправленням .

Згідно із ч. 4 ст. 145 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 41 Закону України «Про господарські товариства», ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» питання обрання та відкликання одноосібного виконавчого органу товариства відноситься до компетенції загальних зборів учасників товариства.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Судом установлено, що Дочірнє підприємство «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД»не виконало вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Дочірнього підприємства «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ». Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин.

Згідно статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору, серед іншого, є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Згідно ч. 1, 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ніположення Статуту не повинні йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КзПП й ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004 , від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати затрудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Відповідно до статті 3 КЗпП до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з частиною четвертою статті 65 ГК у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), у якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. За частиною шостою статті 65 ГК керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом), відповідно до закону.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що трудовий договір щодо виконання обов`язків директора Дочірнього підприємства «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД» не укладався, видавався наказ про приступлення до виконання обов`язків директора.

Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.

Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.

Нормами ст. ст. 97, 99 ЦК України закріплено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи наформування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165).

З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у спра вах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65))

Також, враховуючи викладене суд вважає, що право найманого працівника, у т.ч. того,який обіймає посаду директора підприємства, як у даному випадку, можуть бути припинено на підставах, передбачених Кодексом законів про працю України, зокрема і за власним бажанням. Зокрема, звільнити директора, дійсно, може тільки засновники підприємства, але якщо загальні збори скликати не можливо, то це не означає, що директор буде змушений довічно працювати на цьому підприємстві.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦК України фізична особа має право на вибір та зміну роду занять та використання примусової праці забороняється.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між ОСОБА_1 і Дочірнім підприємством «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин ОСОБА_1 з Дочірнім підприємством «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, ураховуючи положення норм діючого трудового законодавства України, визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, - оскільки судом встановлено невиконання Дочірнім підприємством «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД», законодавства про працю про звільнення з посади позивача, який займав посаду директора підприємства, таким чином порушуючи трудові права позивача щодо визначення місця роботи та реалізації права на працю, що підлягає відновленню за наслідками розгляду даного спору.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Керуючись ст. 43 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 51, 21, 36, 38, 232 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД» про припинення трудових відносин- задовольнити .

Припинити трудові відносини між ОСОБА_1 і Дочірнім підприємством «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД»(місце знаходження відповідача : м. Ужгород, вул. Л.Толстого,40, 88000 ) на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач- ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач - Дочірнє підприємство «Е.ВОЛТЕРС-КАРПАТИ» КОМПАНІЇ «Е.ВОЛТЕРС (ЛАДЛОУ) ЛІМІТЕД»(місце знаходження: м. Ужгород, вул. Л. Толстого, 40, 88000 ).

Дата складання повного тексту судового рішення 19 лютого 2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца