РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 Провадження №2/425/49/21

Справа №425/3110/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Мирошникової О.Ш., за участю: секретаря судового засідання Кулішової О.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Голенка А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 позивач, до

Комунального підприємства «Муніципальний сервіс» Рубіжанської міської ради Луганської області відповідач,

про зміну формулювання причини і дати звільнення та стягнення сум, належних працівникові при звільненні, та

ухвалив це рішення про таке:

І. Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача.

1. 13.11.2020 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до КП «МС» РМР (далі відповідач) про зміну формулювання причини і дати звільнення позивача з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29.10.2020 на ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 15.10.2020.

Обґрунтування позовних вимог:

-підстава звільнення позивача за прогули відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29.10.2020 відсутня, тому таке звільнення є протиправним;

-наявна підстава для звільнення позивача відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України за заявою позивача від 15.10.2020, оскільки відповідач порушив законодавство про працю та умови колективного договору в частині оплати праці;

-відповідач порушив законодавство про працю, а саме під час інспекційного відвідування за зверненням позивача відповідач не надав представникам Держпраці книги, реєстри та документи, ведення яких передбачене законодавством про працю, про що вони склали відповідний акт та постанову про накладення штрафу.

2. 03.12.2020 відповідач подав до суду відзив, у якому заперечував проти доводів позивача та просив суд повністю відмовити у позові з таких підстав:

- відповідач не порушував строків виплати заробітної плати, заборгованість із заробітної плати у КП «МС» РМР перед позивачем відсутня, тому відповідач не мав підстав для звільнення позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП України;

-з 16.10.2020 до 29.10.2020 позивач без поважних причин не з`являвся на роботі, тому відповідач обґрунтовано звільнив його за прогули на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП;

-факт порушення відповідачем законодавства про працю, зафіксований в акті Держпраці, не має відношення до справи, оскільки це порушення відбулося після звільнення позивача, а інспекційне відвідування відповідача представники Держпраці провели за зверненням позивача.

3. 07.12.2020 представник відповідача подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що розбіжності у датах звільнення позивача у трудовій книжці та наказі про звільнення виникли внаслідок технічної помилки інспектора з кадрів відповідача.

4. 14.01.2020 представник відповідача подав до суду такі письмові пояснення щодо порядку та підстав звільнення позивача:

-відповідач відмовив позивачу у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки він як роботодавець не мав права самостійно змінювати підставу звільнення на п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, та правомірно звільнив позивача за прогули без поважних причин;

-позивач визнає свою відсутність на роботі з 16.10.2020 до 29.10.2020.

5. 14.01.2021 позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку суд залишив без руху.

6. 22.01.2021 позивач подав до суду уточнену заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив суд, крім іншого, стягнути з відповідача вихідну допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 24533,46 грн. та середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги з 16.10.2020 по день ухвалення рішення суду, підстава:

-відповідач мав звільнити його згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, тому позивач має право відповідно до ст. 44 КЗпП України на виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку;

-відповідач не виплатив позивачу вихідну допомогу у строк, передбачений ст. 116 КЗпП України, тому він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки цієї виплати згідно зі ст. 117 КЗпП України.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

7. Позивач у позовній заяві виклав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, 16.12.2020 та 02.02.2021 подав до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи, 22.12.2020 - клопотання про долучення до матеріалів справи документів та відкладення розгляду справи, 14.01.2021 - клопотання про витребування доказу та відкладення розгляду справи.

8. Представник відповідача 03.12.2020 у судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи, 07.12.2020 у своїх письмових поясненнях виклав клопотання про долучення до матеріалів справи документів та розгляд справи за його відсутності, 22.12.2020 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, 14.01.2021 про розгляд справи за його відсутності, 02.02.2021 - заявив у судовому засіданні клопотання про виклик свідка, 03.02.2021 подав до суду письмове клопотання такого ж змісту.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

9. 16.11.2020 суд відкрив провадження у справі, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, відхилив доводи позивача про розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та призначив справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

10. 03.12.2020, 10.12.2020, 22.12.2020, 14.01.2021, 02.02.2021 суд відкладав розгляд справи.

11. 14.01.2021 суд своїми ухвалами залишив без руху заяву позивача про збільшення позовних вимог та витребував доказ у справі, 02.12.2020 відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідка та своєю ухвалою прийняв заяву позивача про збільшення позовних вимог.

12. 29.01.2021 Головне управління Держпраці у Луганській області подало до суду витребуваний доказ.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Щодо обставин звільнення позивача.

13. 08.11.2019 Комунальне підприємство «Муніципальний сервіс» Рубіжанської міської ради Луганської області (далі відповідач) та ОСОБА_1 (далі позивач) уклали безстроковий трудовий договір, за умовами якого позивач був прийнятий на роботу на посаду механіка на підставі наказу № 360к від 07.11.2019.

Ці обставини підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 13).

14. У позовній заяві позивач зазначив, що відповідач протягом серпня-жовтня 2020 року порушував його право на своєчасну оплату праці у розмірі, який сторони передбачили у трудовому договорі.

15. У зв`язку із цим позивач подав відповідачу такі заяви:

-29.09.2020, 08.10.2020, 15.10.2020 три заяви про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП у зв`язку з невиплатою заробітної плати, порушенням умов колективного договору та законодавства про працю відповідно з 30.09.2020, з 09.10.2020, з 15.10.2020, що підтверджується копіями цих заяв (а.с. 15,17, 21);

-від 01.10.2020 - про надання виписки з електронного реєстру виплат на зарплатну карту позивача з квітня 2020 з сумами та датами (а.с. 16).

16. Відповідач не звільнив позивача на підставі його заяв від 29.09.2020 та 08.10.2020. 09.10.2020 в листі № 1429 відповідач повідомив позивачу про відсутність перед ним заборгованості із заробітної плати та відповідно і підстав для звільнення. На підтвердження цих обставин відповідач надав довідки (а.с. 18-20).

Позивач продовжив працювати у відповідача та 15.10.2020 подав відповідачу третю заяву про звільнення. Наприкінці цього робочого дня позивач звернувся до директора КП «МС» РМР ОСОБА_2 з проханням надати йому копію наказу про звільнення, однак керівник у цьому відмовив.

Позивач викликав наряд поліції, поліцейські надали йому відповідь, що таке питання не входить до їх компетенції (а.с. 27).

17. Після подання заяви про звільнення 15.10.2020, з 16.10.2020 позивач на роботу не виходив, що підтверджується актами про відсутність працівника на роботі від 16.10.2020, 19.10.2020 23.10.2020, 26.10.2020, 27.10.2020, причина відсутності позивача на час складання актів не відома (а.с. 59-66).

18. 19.10.2020 відповідач направив позивачу листа, в якому вказав, що станом на 16.10.2020 заборгованість із заробітної плати перед позивачем у нього відсутня, звільнити позивача відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України немає правових підстав, він має право написати заяву про звільнення з інших підстав та повинен надати звіт про цінності як матеріально відповідальна особа (а.с. 22, 23).

Цей лист позивач отримав 23.10.2020 та в свою чергу написав відповідь про подання заяви про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та про порушення відповідачем колективного договору та КЗпП України (а.с. 24, 25). Цей лист відповідач одержав 26.10.2020.

У відповідях міських медичних установ на запити відповідача зазначено, що позивач з 16.10.2020 до 27.10.2020 за медичною допомогою не звертався (а.с. 67, 68).

28.10.2020 комісія відповідача рекомендувала звільнити позивача за прогули без поважних причин, що підтверджується відповідним протоколом (а.с. 70).

19. 29.10.2020 відповідач звільнив позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Ця обставини підтверджується копією наказу відповідача № 394-к від 29.10.2020 та копією трудової книжки позивача (а.с. 14, 26).

Згідно з цим наказом відповідач зобов`язав бухгалтера підприємства провести з позивачем повний розрахунок та сплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 08.11.2019 до 15.10.2020 тривалістю 22 календарних дні, інспектора з кадрів надіслати позивачу трудову книжку.

Підстава наказу акти про відсутність позивача на робочому місці та протокол засідання комісії від 28.10.2020.

29.10.2020 позивач одержав копію цього наказу про звільнення та трудову книжку, про що він зазначив у позовній заяві.

20. Відповідач звернувся до Головного управління Держпраці у Луганській області щодо порушення відповідачем законодавства про працю в частині звільнення.

03.11.2020 представники Держпраці здійснили вихід на інспекційне відвідування, відповідач не надав їм необхідні документи. Про це представники Держпраці 06.11.2020 склали акт та постанову про накладення на відповідача штрафу за порушення законодавства про працю (а.с. 56-58).

Щодо обставин оплати праці.

21. Відповідач встановив 40-годинний робочий тиждень з 8-годинним робочим днем (а.с. 129).

22. Дні виплати заробітної плати на час перебування сторін у трудових відносинах були 10 та 25 число кожного місяця, що підтверджується копією витягу з колективного договору на 2018-2020 роки (а.с. 69).

У судовому засіданні та відзиві на позовну заяву учасники справи визнали ці обставини (а.с. 171, 52).

З довідки про заробітну плату позивача та відомостей розподілу виплат (а.с. 73, 75-87) вбачається, що відповідач наприкінці поточного місяця сплачував заробітну плату за першу половину місяця, на початку наступного за розрахунковим місяця за другу половину.

23. Зі справи вбачається, що у жовтні 2020 року відповідач розробив новий колективний договір, у якому днями виплати заробітної плати є: 23 число поточного місяця за першу половину місяця, 7 число наступного за розрахунковим місяця за другу половину (а.с. 103, 109, 158).

В судовому засіданні сторони визнали, що новий колективний договір почав діяти з 06.11.2020 та на час звернення позивача із заявою 15.10.2020 та на час його звільнення 29.10.2020 діяв колективний договір від 2018 року.

24. Документи, що підтверджують нарахування та виплату заробітної плати позивачу:

24.1. довідка про заробітну плату позивача № 063 за період з 01.08.2020 до 29.10.2020 (а.с. 73):

- оклад позивача відповідно до штатного розпису від 01.11.2019 8975,00 грн.;

- серпень - робочих днів - 20, відпрацював 19, оклад 8526,25 грн., лікарняні за рахунок відповідача 287,79 грн., всього 8814,04 грн., утримано 1586,53 грн. + 132, 21 грн., до виплати 7095,3022 грн., виплатили за серпень 6863,63 грн.;

- вересень - робочих днів - 22, відпрацював 7, оклад 2855,68 грн., лікарняні за рахунок відповідача 1151,16 грн. + 1436,92 грн., лікарняні за рахунок Фонду соціального страхування 2014,54 грн. + 862,15 грн., утримано 1497,68 грн. + 124, 81 грн., до виплати 6697,96 грн., виплатили за вересень 6929,63 грн.;

- жовтень - робочих днів 21, відпрацював 10, оклад 4245,66 грн., компенсація за невикористану відпустку 6519,47 грн., всього 10765,13 грн., утримано 1937,72 грн. + 161,48 грн. виплатили за жовтень 8665,93 грн.

24.2. довідка про доходи (заробітну плату) позивача від 09.10.2020 за період з квітня по вересень 2020 року включно (а.с. 20);

24.3. виписки АТ КБ «Приватбанк» 2020 за банківською карткою позивача за період з 01.04.2020 до 09.10.2020 та з 31.08.2020 до 29.10.2020 (а.с. 29-35);

24.4. відомості розподілу виплат заробітної плати з серпня по жовтень 2020 року (а.с. 75-87);

24.5. акт інспекційного відвідування відповідача від 11.12.2020 в частині нарахування на виплати заробітної плати позивачу (а.с. 158-159,161-162).

Суми нарахованої та виплаченої позивачу заробітної плати з серпня по жовтень 2020 року з довідки від 09.10.2020, банківських виписок, відомостей розподілу виплат та акту інспекційного відвідування співпадають з довідкою про заробітну плату № 063.

25. 10.09.2020 державний виконавець наклав арешт на грошові кошти відповідача, 25.09.2020 зняв арешт, що підтверджується копіями постанов державного виконавця (а.с. 54-55).

26. Головне управління Держпраці у Луганській області 11.12.2020 склало акт інспекційного відвідування КП «Муніціпальний сервіс» Рубіжанської міської ради № ЛГ24339/34/АВ (а.с. 155-167).

У параграфі ІІІ цього акту описані виявлені порушення відповідачем вимог нормативно-правових актів щодо позивача:

- частини 3 статті 38 КЗпП України, в зв`язку з поданням позивачем заяви про звільнення з 15.10.2020;

- частини 1 статті 115 КЗпП України, частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» - порушення строків виплати заробітної плати, встановлених колективним договором або нормативним актом роботодавця… але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата нарахована та виплачена заробітна плата за період з 01.08.2020 по 29.10.2020: у серпні 2020 було нараховано 7095,30 грн., до виплати 6863,63 грн., сплачено 26.08.2020 - 500 грн., 28.08.2020 - 3112,44 грн., 08.09.2020 600 грн., 09.09.2020 600 грн., 10.09.2020 300 грн., 11.09.2020 270 грн., 28.09.2020 300 грн., 29.09.2020 1181,19 грн.; у вересні 2020 нараховано 6697,96 грн., сплачено 23.09.2020 1621,71 (ФСС), 29.09.2020 1147,41 грн., 06.10.2020 649,03 грн., 07.10.2020 450 грн., 08.10.2020 3014,48 грн.;

- частини 3 статті 115 КЗпП України, частини 3 статті 24 Закону України «Про оплату праці» - розмір заробітної плати за першу половину місяця становив менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

V. Норми права, які застосував суд

27. Частина 7 статті 43 Конституції України - право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

28. Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України):

Стаття 2 - право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Працівники мають, зокрема, право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Стаття 9 - умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Частина 1 статті 21 - трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частина 3 статті 38 - працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Пункт 4 частини 1 статті 40 - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Стаття 44 - при припиненні трудового договору, зокрема, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Частина 1 статті 47 - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина 2 статті 97 - форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Частини 1 та 3 статті 115 - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Частина 1 статті 116 - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частина 1 статті 117 - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частина 3 статті 235 у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

29.Закон України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР:

Частина 1 статті 15 - форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Частина 1 статті 21 - працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частини 1 та 3 статті 24 - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

30. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 31.10.2012 у справі № 6-120цс12 для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

31. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

32. Цивільний процесуальний кодекс України:

Часина 1 статті 4 кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 3 статті 12 кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених, цим Кодексом.

VІ. Мотивована оцінка суду.

Щодо підстав зміни формулювання причини звільнення.

33. Предметом позову у цій справі є зміна формулювання причини звільнення позивача з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29.10.2020 на ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 15.10.2020 та стягнення у заявку із цим з відповідача сум, належних працівникові при звільненні.

Підставою позову є невиконання відповідачем протягом певного періоду вимог законодавства про працю та умов колективного договору в частині оплати праці та його відмова звільнити позивача згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України у визначений ним строк з 15.10.2020 на підставі заяви про звільнення.

34. Суд на підставі належних та достатніх доказів встановив, що відповідач порушував законодавство про працю, умови колективного та трудового договорів.

Зокрема, на порушення ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1, 3 ст. 115 КЗпП України, ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та колективного договору:

- відповідач сплатив позивачу заробітну плату за серпень 2020 року вісьмома різними платежами не у встановлені колективним договором строки, остаточно за серпень 2020 відповідач розрахувався 29.09.2020 (див. п. 24 та 26 цього рішення);

- відповідач сплатив позивачу заробітну плату за вересень 2020 року п`ятьма платежами не у встановлені колективним договором строки перша половина заробітної плати за цей місяць була сплачена 29.09.2020 з затримкою на чотири дні (див. п. 24 та 26 цього рішення);

- відповідач сплатив позивачу заробітну плату за жовтень 2020 року один раз 29.10.2020 не у встановлені колективним договором строки (п. 24 цього рішення).

Ці обставини підтверджуються випискою про рух коштів на рахунку позивача, довідкою відповідача про нараховану та виплачену заробітну плату позивачу та актом перевірки Держпраці (а.с. 29, 73, 74, 155-167);

35. Суд вважає, що такі чинники як арешт коштів на рахунках відповідача не скасовують його обов`язку виплачувати заробітну плату працівнику відповідно до умов трудового договору, колективного договору і норм трудового законодавства.

36. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-120цс12, яку суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин, для розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП достатньо одного лише факту порушення законодавства про працю, незалежно від поважності причин такого порушення.

37. Суд вважає, що зазначені у п. 34 цього рішення порушення відповідачем трудового договору, колективного договору та законодавства про працю були підставою для розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з ініціативи працівника позивача.

38. Суд встановив, що позивач мав бажання звільнитися саме за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Чинне законодавство України не обмежує будь-яким строком право працівника звільнитися за наявності на те підстав за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Диспозиції частин першої та третьої статті 38 КЗпП України передбачають право працівника на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власною ініціативою, якому кореспондує обов`язок власника або уповноваженого органу задовольнити власне бажання працівника та розірвати трудовий договір.

39. Суд не приймає довод представника відповідача, що акт держпраці про порушення законодавства відповідачем не має відношення до цієї справи, оскільки був складений після звільнення позивача.

Суд встановив, що два акт держпраці складені 06.11.2020 та 11.12.2020 після звільнення позивача, однак в акті від 11.12.2020 зафіксовані порушення трудового законодавства за період роботи позивача, тому цей акт має безпосереднє відношення до цієї справи.

40. Суд встановив, що в цій справі відповідач не виконав свого обов`язку звільнити позивача з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП України, які він вказував у своїй заяві від 15.10.2020.

В зв`язку з чим подальше звільнення 29.10.2020 відповідачем позивача за прогули з підстави п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не є правомірним.

Оскільки звільнення позивача 29.10.2020 за прогул на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не є правомірним, у суду наявні підстави для зміни формулювання цієї причини на правильну розірвання трудового договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 15.10.2020.

Суд задовольняє вимоги позивача в цій частині повністю.

Щодо стягнення сум.

41. Згідно зі ст. 44 КЗпП України підставою виплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку є, зокрема, розірвання трудового договору відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

42. Відповідач за ст. 44 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України зобов`язаний в день звільнення провести повний розрахунок з відповідачем, але вихідну допомогу при звільненні не виплатив.

На думку суду, підстави для звільнення позивача на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та виплати йому вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку існували та були очевидними для відповідача, оскільки це передбачено чинним трудовим законодавством.

Невиплата вихідної допомоги у строк, встановлений ч. 1 ст. 116 КЗпП України, є порушенням трудового законодавства.

43. Позивач просить стягнути з відповідача 24533,46 грн. вихідної допомоги.

Суд погоджується з розрахунком позивача цієї вихідної допомоги, оскільки він відповідає Постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995.

Суд задовольняє позовні вимоги в цій частині та стягує з відповідача на користь позивача 24533,46 грн. вихідної допомоги.

44. Станом на дату ухвалення цього рішення позивач не сплатив відповідачу суму належної йому при звільненні вихідної допомоги.

45. За ч. 1 ст. 117 КЗпП України підприємство повинно виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з п. 20 ППВСУ від 24.12.1999 № 13 таким днем при непроведенні розрахунку до розгляду справи є день постановлення рішення у справі (див. п. 32 цього рішення) .

46. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки вихідної допомоги за період з 16.10.2020 по 14.01.2021 у сумі 24144,04 грн., відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

47. Суд здійснив розрахунок середнього заробітку за час затримки шляхом множення середньоденної заробітної плати 389,42 гривень на 87 робочих днів за весь період затримки з 16.10.2020 по 18.02.2021:

389,42 х 87 = 33879,54 гривні.

48. Суд задовольняє вимогу позивача та стягує з відповідача середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у сумі 33879,54 гривні, оскільки факт затримки підтверджується належними та достатніми доказами та є підставою відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України для стягнення.

Висновок суду.

49. Суд вважає, що у справі наявні підстава для зміни формулювання причини та дати звільнення позивача на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки відповідач у спірний період порушував законодавство про працю та колективний договір в частині оплати праці, що є підставою цього позову.

У зв`язку із цим позивач має право на виплату вихідної допомоги при звільненні відповідно до ст. 44 КЗпП України та середнього заробітку за час затримки її виплати на підставі ст. 117 КЗпП України.

З цих підстав суд повністю задовольняє позов.

VI. Розподіл судових витрат:

50. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

51. Оскільки суд задовольнив позов повністю, сплачений позивачем 22.01.2021 судовий збір у сумі 908 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Суд вирішив:

1. Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Муніципальний сервіс» Рубіжанської міської ради Луганської області про зміну формулювання причини і дати звільнення та стягнення сум, належних працівникові при звільненні.

2. Зобов`язати Комунальне підприємство «Муніципальний сервіс» Рубіжанської міської ради Луганської області змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з пункту четвертого статті 40 Кодексу законів про працю України за прогули на частину третю статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору та дати його звільнення з 29.10.2020 на 15.01.2020 на підставі його заяви про звільнення від 15.10.2020.

3. Стягнути з Комунальне підприємство «Муніципальний сервіс» Рубіжанської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у сумі 24533,46 гривень (двадцять чотири тисячі п`ятсот тридцять три гривні 46 копійок).

4.Стягнути з Комунальне підприємство «Муніципальний сервіс» Рубіжанської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 16.10.2020 по 18.02.2021 у сумі 33879,54 гривень (тридцять три тисячі вісімсот сімдесят дев`ять гривень 54 копійки).

5. Стягнути з Комунальне підприємство «Муніципальний сервіс» Рубіжанської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 гривень (дев`ятсот вісім гривень).

6. Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

7. Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Комунальне підприємство «Муніципальний сервіс» Рубіжанської міської ради Луганської області (місцезнаходження: Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Іванова, буд. 157; ідентифікаційний код юридичної особи: 41990867).

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської областіМирошникова О.Ш.