КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/2621/21 Головуючий у 1-й інст. - Марчук О.Л.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області, Департамент цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації про встановлення юридичного факту, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в обґрунтування вимог якої зазначав, що він є ліквідатором 1-ї категорії наслідків аварії на ЧАЕС та був безпосередньо відряджений за місцем роботи у місто Чорнобиль для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Заявник просив встановити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 13 по 20 жовтня і з 13 по 14 грудня 1986 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 16 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на те, що факт участі у цивільній обороні ОСОБА_1 підтверджується посвідченням (категорія 1) № 072474 серія А, де вказано, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, посилається на те, що у вкладишу посвідчення є позначка: «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС №3».

Також, посилається на те, що виконання робіт ОСОБА_3 на території зони ураження підтверджується:

- Наказом Васильківського відділення автотранспортного підприємства 11064 Київського обласного управління вантажного автотранспорту № 43 від 13 жовтня 1986 року водія автомобільної колони № 1, а/м ГАЗ -53, № НОМЕР_1 ОСОБА_3 відряджено у Чорнобиль строком на 7 днів з 13 жовтня 1986 року по 19 жовтня 1986 року.

- Наказом Васильківського відділення автотранспортного підприємства 11064 Київського обласного управління вантажного автотранспорту № 242 від 15 грудня 1986 року водія автомобільної колони № 1, а/м ГАЗ -53, № НОМЕР_1 ОСОБА_3 премійовано за виконання особливо - важливого завдання за перевезення бензину з с. Прип`яті до АТП.

- Талонами замовниками від 13 жовтня 1986року, 15 жовтня 1986 року, 17 жовтня 1986 року, 18 жовтня 1986 року, 19 жовтня 1986 року, 20 жовтня 1986 року.

Посилається на те, що відповідно до положень п.8 Постанови № 207-7 на ім`я ОСОБА_1 видана довідка правонаступником Васильківського відділення автотранспортного підприємства 11064 Київського обласного управління вантажного автотранспорту, Відкритим акціонерним товариством «Васильківське вантажне автотранспортне підприємство» № 2 від 14 січня 2009 року , що дійсно заявник з 13 жовтня 1986 року по 20 жовтня 1986 року та з 13 грудня 1986 року по 14 грудня 1986 року був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року № 1497 - 878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06 червня 1986 року №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173. На підставі даної довідки та інших відповідних документів ОСОБА_1 вийшов на пільгову пенсію.

Посилається на те, що заява підлягає задоволенню на підставі п.9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать інваліди, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Від представника Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради - Шейди Ірини надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, судове рішення залишити без змін.

Посилається на те, що заявником не надано належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила задовольнити.

Представник Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області - Піменова Г.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявником не підтверджено той факт, що у Васильківському автотранспортному підприємстві 11064 і Васильківському автотранспортному підприємстві 23263, де позивач працював водієм, було створено формування Цивільної оборони і заявник залучався за місцем роботи у 1986 році саме до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що заявник є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 11 чеврня 1997 року (а.с. 25).

Відповідно до наказу № 13 від 13 жовтня 1986 року Васильківського автотранспортного підприємства 11064, заявника було відряджено водієм автомобіля марки «Газ-53», номерний знак НОМЕР_1 в місто Чорнобиль строком на сім днів з 13 по 19 жовтня 1986 року (а.с. 11).

Згідно із наказом № 212 від 15 грудня 1986 року Васильківського автотранспортного підприємства 23263, заявника було премійовано за роботу у вихідні дні 13 і 14 грудня 1986 року в місті Прип`ять (а.с. 12).

Також, факт перебування заявника як водія автомобіля марки «Газ-53», номерний знак НОМЕР_1 в місті Чорнобиль 13, 15, 17, 18, 19 і 20 жовтня 1986 року підтверджується талонами замовника по відповідних датах (а.с. 13, 14, 15, 16, 17, 18).

Згідно довідки № 2 від 14 січня 2009 року ВАТ «Васильківське вантажне автотранспортне підприємство», заявник був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року № 1497-878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06 червня 1986 року № 665-195 в період з 13 по 20 жовтня і з 13 по 14 грудня 1986 року (а.с. 19).

ВАТ «Васильківське вантажне автотранспортне підприємство» є правонаступником Васильківського автотранспортного підприємства 11064 і Васильківського автотранспортного підприємства 23263, що підтверджується довідкою № 16 від 18 травня 2021 року ПрАТ «Васильківське вантажне автотранспортне підприємство» (а.с. 20).

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111 та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Відповідно до статей 76 - 81 ЦПК України, заявником не підтверджено той факт, що у Васильківському автотранспортному підприємстві 11064 і Васильківському автотранспортному підприємстві 23263, де він працював водієм, було створено формування Цивільної оборони і він входив до його складу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відсутні будь-які документи про створення формувань Цивільної оборони на підприємствах де працював заявник.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено відсутність правових підстав на підтвердження того, що заявник був залучений до таких формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підприємствах де він працював водієм.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для встановлення факту залучення заявника до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Доводи апеляційної скарги про те, що в наданих до суду матеріалах справи є документи які підтверджують факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань цивільної оборони, тому управління неправомірно відмовило йому у наданні статусу інваліда війни, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-3551-XIII « Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п.9 ч.2 ст. 7 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XIII « Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Тобто, судом першої інстанції правильно встановлено , що для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом п.9 ч.2 ст. 7 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551 3551-XIII « Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту» є:

1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

2) участь особи внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Заявник є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що має посвідчення.

Вказані обставини свідчать про те, що на позивача, як особу яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії, компенсації передбачені Законом №796-ХІІ « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильській катастрофи» від 28 лютого 1991 року, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь - яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а 1988 - 1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництва.

Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим Постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювалися для виконання заходів по ліквідації аварії, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження ( у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Документи, які заявник долучив до своєї заяви щодо набуття статусу інваліда війни, належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах.

Однак, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони заявник суду не надав.

Судом правильно встановлено, що саме ця обставина є істотною, оскільки в такому випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 ч.2 ст. 7 Закону 3551-ХІІ поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС( підпункт 1 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони та інших військових формувань, що стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, відносяться до категорії інвалідів війни.

Відповідно до пункту 10 статті 7 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підставою для встановлення статусу інваліда війни є посвідчення громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, що підтверджує залучення особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, у складі військового формування.

Згідно з пунктом 12 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, посвідчення, зазначені в пунктах 3, 4 і 5, зокрема, «Посвідчення інваліда війни» видаються інвалідам війни на підставі одного з таких документів: «Удостоверение инвалида Отечественной войны», «Удостоверение инвалида о праве на льготы», для малолітніх в`язнів - «Удостоверение» і довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, довідки, видані органами Міноборони, МВС, Держспецзв`язку, МНС, СБ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, Мінпраці.

Отже, підставою для встановлення статусу інваліда війни є посвідчення громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, довідка МСЕК та довідка, що підтверджує залучення особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, до складу формування Цивільної оборони, видана органами Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

(Постанови Верховного суду від 27 лютого 2018 року у справі № 368/1579/14, від 10 травня 2018 року у справі № 279/12162/15-а, від 07 червня 2018 року у справі № 377/797/17 та від 21 серпня 2018 року у справі № 279/2285/16-а.)

Таким чином, відсутні підстави для встановлення факту залучення заявника до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року

Головуючий

Судді