№ 336/1155/21
Пр..№ 2/336/1973/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Павловцева В.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача ОСОБА_2 ) до Запорізької міської Ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дійсним договору міни та визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача 12.02.2021 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В позові зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5

07.10.2020 р. приватним нотаріусом ЗМНО Компанієць І.Ю. було заведено спадкову справу № 30/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями за законом є: дружина спадкодавця ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_5 , про що подала відповідну заяву приватному нотаріусу ЗМНО Компанієць І.Ю., діти спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які відмовилися від прийняття спадщини за законом після померлого батька ОСОБА_5 , на користь дружини спадкодавця ОСОБА_1

24.11.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, до складу якої входить 1/5 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

26.11.2020 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено з тих підстав, що документом, який підтверджує право власності ОСОБА_5 на нерухоме майно 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 є договір міни, який був зареєстрований на товарній біржі, що суперечить діючому на той час законодавству.

Так, 21.10.1997 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 було укладено договір міни, який на виконання ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», був зареєстрований на Запорізькій товарній біржі «Торг-Інвест» на виконання біржового контракту № Н-3015 від 21.10.1997 р.

За позовом представник просить визнати дійсним договір міни від 21.10.1997 р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , який зареєстровано на Запорізькій товарній біржі «Торг-Інвест» в м.Запоріжжі на виконання біржового контракту № Н-3015 від 21.10.1997 р.; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 01.03.2021 р. відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 27.04.2021 р.

27.04.2021 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 09.06.2021 р.

09.06.2021 судове засідання відкладено на 31.08.2021 р. через перебування судді в нарадчій кімнаті.

31.08.2021 р. судове засідання відкладено на 26.10.2021 р. через зайнятість судді в іншому провадженні.

26.10.2021 р. розгляд справи відкладено на 23.11.2021 р. на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України.

Позивач направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Представник відповідача Запорізької міської Ради подав заяву про розгляд справи без їх участі, рішення по справі відносять на розсуд суду.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала.

Суд розглянув справу без участі ОСОБА_3 на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З наданих позивачами письмових документів, судом встановлено, що згідно договору міни від 21 жовтня 1997 р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , сторони здійснили між собою обмін житлового будинку та квартири, а саме: ОСОБА_6 обміняла належний їй будинок АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , 1/5 частина якої належала позивачу (а.с.9-10, 11).

За вказаним договором міни у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перейшли по 1/5 частині житлового будинку АДРЕСА_1 (п.5).

На підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», договір міни зареєстрований Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест», реєстраційний номер Н-3015 (а.с.11).

Зі змісту вказаного договору вбачається, що сторони здійснили обмін згаданими вище об`єктами нерухомості і засвідчили, що зазначені об`єкти нерухомості нікому до укладення угоди не продані, не подаровані, не віддані під заставу, в спорі та під забороною не перебувають (п.7 договору).

Вищевказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору міни, жодних обмежень для його укладання не існувало, укладений договір міни нерухомості був виконаний сторонами у повному обсязі.

Право спільної сумісної власності позивачів на житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано в ОП «ЗМБТІ» (а.с.11).

На час укладання договору міни нерухомості діяв ЦК УРСР в ред..1963 р., який втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі ЦК України від 16.01.2013 р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Ст.241 ЦК України передбачено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше; кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін (ст.242 ЦК України).

Спірний договір міни відповідно до цивільного законодавства, що діяло на момент його укладання, підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки положеннями ст.227 ЦК УРСР було передбачено, що договір міни, на який розповсюджуються положення ст.242 ЦК України, квартири (житлового будинку) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність правочину.

Але, як встановлено судом, вказана вимога закону щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору міни нерухомості при укладенні договору не була дотримана, так як договір був оформлений та зареєстрований Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест» відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», про що зазначено у тексті договору.

Відповідно до ч. 2 ст.15 згаданого Закону угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений позивачем та спадкодавцем договір міни та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку.

Крім того, у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання сплати державного мита при відчуженні об`єктів нерухомого майна» № 1030 від 13.08.1996 р., яка діяла на момент укладення договору міни нерухомого майна від 30.09.1998 р., будь-які угоди про відчуження об`єктів нерухомого майна, які укладаються на біржах, в агентствах нерухомості тощо, прирівнюються до нотаріального посвідчення цих договорів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.4 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується та розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння та користування іншим особам.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України (в редакції від 16.01.2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 р., право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами ч. 3,4 ст.334 ЦК України, передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме на майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.215 ЦК України, у випадках встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, а згідно з ч. 2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним.

Статтями 391, 392 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Судом встановлено, що для позивача підставою звернення до суду з позовом про визнання договору міни дійсним стала та обставина, що вона на даний час позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 , яке було придбано ним на підставі угоди, оформленої та зареєстрованої на товарній біржі, оскільки договір міни не був нотаріально посвідчений.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що укладений 21 жовтня 1997 р. договір міни, зареєстрований Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест» за № Н-3015, може бути визнаним дійсним, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позов в частині вимог про визнання за позивачем права власності на 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , суд виходив з наступного.

Як встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с.67). Після смерті ОСОБА_5 на підставі заяви позивача приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.О. було заведено спадкову справу № 30/2020 (а.с.65-112).

26.11.2020 р. приватним нотаріусом було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на грошові кошти, оскільки інші спадкоємці першої черги діти спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від спадщини на користь позивача.

Постановою нотаріуса від 26.11.2020 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 у вигляді 1/5 частини будинку АДРЕСА_1 , оскільки наданий позивачем документ, що підтверджує право власності спадкодавця договір міни від 21.10.1997 р., був зареєстрований на товарній біржі, що суперечить діючому законодавству.

Враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору міни дійсним, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем, як за спадкоємцем першої черги, права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , як на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Запорізької міської Ради (м.Запоріжжя, пр.Соборний, 206, ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання дійсним договору міни та визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати дійсним договір міни житлового будинку АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , укладений 21.10.1997 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , зареєстрований Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест» за реєстраційним № Н-3015.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк