ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1168/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Стецюк М.А.

учасників справи: позивачки ОСОБА_1 її представника адвоката Колцуняк Ю.В. відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/10085/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Колцуняк Юрій Васильович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, постановленого суддею Грицай К.М., повний текст рішення складено 23 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 46436,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на наступні обставини. Сторони по справі є сусідами та проживають на одному поверсі будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, спілкується із особами в стані алкогольного сп`яніння, які приходять до неї в гості. Відповідач систематично вчиняє відносно позивача неправомірні дії, обливає розчинами сумнівного складу її коврик та вхідні двері, погрожує фізичною розправою, спричиняє конфліктні ситуації та вчиняє сварки, виражається нецензурними словами, фактично виживає із власного житла, чим порушує її права. На звернення ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не реагує.

Крім того, власником 1/2 частки квартири у якій вона проживає є її онука ОСОБА_3 , яка через постійні конфліктні ситуації з відповідачем не може із сім`єю проживати у квартирі, яка їй належить. Вона з даного приводу неодноразово зверталась у правоохоронні органи, які надають їй відповіді, що немає підстав для внесення відомостей до ЄРДР. Також, вказує на те, що вона є людиною похилого віку, яка потребує спокою, від постійних сварок та усвідомлення того, що її виживають з власного житла, постійно принижують у неї пригнічений настрій, неспокій, втратила інтерес до життя та почуття радості.

Внаслідок постійних конфліктів, ініціатором яких є відповідачка, у неї погіршилось самопочуття, вона самостійно не може вийти із постійних стресових ситуацій, внаслідок чого у неї гіпертонічний криз та вегето-судинна дистонія. З врахуванням наведеного, просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким задовольнити позовну заяву про відшкодування моральної шкоди. Вказує на те, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини у справі та не дослідив наявні в матеріалах справи докази, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необгрунтоване рішення.

Вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі були досліджені усі подані нею докази. Зокрема, часті звернення в поліцію свідчать не про надумані факти, а про реальні події та обставини, які несуть пряму загрозу її життю та здоров`ю з боку відповідачки.

Посилається на те, що зазначення в рішенні суду першої інстанції того факту, що позивачкою не надано доказів в обґрунтування спричинення їй моральної шкоди, не може служити достатнім аргументом відмови в задоволенні її позовних вимог, оскільки наведені в суді факти щодо того, що відповідачка наносить фізичну шкоду їй та її майну (пошкодження вхідних дверей, побиття вікон квартири), а також той факт, що вона боїться проживати в своїй квартирі, говорять про порушення нормального способу життя .

Окрім того, неправомірними діями відповідачки також завдано немайнових втрат, спричинених моральними га фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті. Адже є ризик того, що при кожній зустрічі відповідачка намагатиметься спровокувати конфлікт, є висока вірогідність нанесення їй тілесних ушкоджень. В момент отримання фізичної шкоди та шкоди її майну, вона перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя.

Відзив у визначений судом термін до суду не надійшов.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 46436,25 грн., ( моральна шкода), що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн. х 100 =227 000 грн.).

З урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 169 ЦПК України).

Під час розгляду справи в апеляційному суді позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Колцуняк Ю.В. підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Відповідачка ОСОБА_2 запаречила апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим. Пояснила, що є сусідкою позивачки по сходовій клітці, разом з нею проживає чоловік та двоє дітей. Ні вона, ні члени її сім`ї ніколи жодних неправомірних дій щодо позивачки не вчиняли, однак, позивачка зводить на неї наклепи і розповсюджує неправдиві відомості. На її думку, позивачка обмовляє її, так як підтримує дружні відносини з її тіткою, з якою у неї виник сімейний конфлікт із-за житла.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони проживають на одному поверсі в будинку АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_2 , позивач ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідно до повідомлення ТзОВ «Коменерго - Тернопіль 5» № 164 від 19.12.2019 року, обслуговуючим підприємством проведено з мешканцями квартири АДРЕСА_2 бесіду про спільне проживання з мешканцями багатоквартирного будинку.

Згідно відповіді № Т-51аз Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області від 31.03.2021 року, звернення ОСОБА_1 щодо неправомірної поведінки ОСОБА_4 в період з 01.01.2019 року по 30.03.2021 року, які надходили до Тернопільського РУП, прийняті та зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Тернопільського РУП за № 22635 від 02.07.2019 року, № 41041 від 17.11.2019 року, № 42687 від 30.11.2019 року, № 45024 від 18.12.2019 року, № 10813 від 11.03.2021 року. Також, 25.02.2020 року із Управління превентивною діяльністю надійшли матеріали за зверненням ОСОБА_1 щодо неправомірних дій невідомих осіб. Крім того, 06.03.2020 року із Тернопільської місцевої прокуратури надійшли матеріали по зверненню ОСОБА_1 про можливе вчинення неправомірних дій з боку сусідки ОСОБА_2

17 березня 2020 року ТВП ГУНП в Тернопільській області надано відповідь ОСОБА_1 про те, що проводилась перевірка по факту вчинення неправомірних дій відносно неї із сторони сусідки з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , яка стверджувала, що конфліктні ситуації провокує ОСОБА_5 ТВП ГУНП в Тернопільській області рекомендувало звернутись до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із приватним обвинуваченням.

Також, Тернопільське районне управління ГУНП в Тернопільській області 22 березня 2021 року надало відповідь ОСОБА_5 № х/9/2 з якої вбачається, що в ході перевірки встановлено, що ОСОБА_5 стверджує про неправомірні дії відносно неї із сторони сусідки з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 . По даному факту працівниками ТВП 11 вересня 2020 року проводилась перевірка та на час розгляду звернення підстав для внесення відомостей до ЄРДР та початку розслідування немає.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальний порядок відшкодування моральної шкоди визначенийстаттею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до роз`яснень, наведених в п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

З урахуванням імперативних вимог ч 1 ст. 12 ЦПК Україн ицивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силуст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено фактів вчинення відповідачкою будь-яких неправомірних діянь стосовно позивачки, які спричинили моральну шкоду останній.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У справі не міститься доказів завдання позивачці моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідачки, а отже, судом належним чином надано правову оцінку вимогам позивачки та правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Твердження в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права в частині дослідження доказів є голослівними, оскільки позивачка під час розгляду справи не надала жодних доказів, які б свідчили як про наявність вчинення відповідачкою щодо неї неправомірних дій, так і про спричинення їй моральної шкоди .

Відповідно до вимог ст. ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що неподання нею доказів в обгрунтування спричинення їй моральної шкоди не є дстатнім аргументом відмови в задоволенні позовних вимог є необгрунтованими, оскільки звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначала, що відповідачка систематично вчиняє сварки, виражається нецензурними словами та фактично виживає її із власного житла, проте будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин, чи правил добросусідства не надала, а суд не встановив, що відповідачка порушила будь-які права позивачки.

Як вбачається з матеріалів справи, Тернопільським районним управлінням ГУНП в Тернопільській області 22 березня 2021 року було надано відповідь позивачці з якої вбачається, що по факту звернення ОСОБА_1 11 вересня 2020 року проводилась перевірка, однак на час розгляду звернення підстав для внесення відомостей до ЄРДР та початку розслідування немає. Окрім того, як стверджує ОСОБА_2 , конфліктні ситуації провокує саме ОСОБА_1 , звинувачує її у різних неправдивих фактах, а вона будь-яких неправомірних дій відносно ОСОБА_1 не вчиняла.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України покласти на ОСОБА_1 в межах сум нею понесених.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на позивачку в межах понесених нею сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2021 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С. Храпак Н.М.