Справа № 308/5345/20
У Х В А Л А

22 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря МІЦИ О.-Д.В.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/5345/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року, повний текст якого складено 30 листопада 2020, головуючий суддя Малюк В.М.,

встановив:

ОСОБА_1 04.06.2020 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Сторони з 06.09.2003 перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Виконкомі Чопської міської ради Закарпатської області за актовим записом № 43. У шлюбі народилися: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сім`я проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Протягом останніх двох років відносини між сторонами погіршилися, подружнє життя не складається, оскільки вони мають різні характери і погляди на життя. Позивач і відповідачка втратили повагу один до одного. Відповідачка не дбає про сім`ю, у зв`язку з чим між сторонами виникають сварки та скандали, які зазвичай ініціює відповідачка.

Сторони не можуть зберегти сім`ю і хоча й проживають в одному будинку, вже тривалий час не підтримують жодних сімейних стосунків. Шлюб існує лише формально. Примирення з відповідачкою неможливе, подальше перебування в шлюбі суперечитиме інтересам позивача, тому строк для примирення надавати не слід.

Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо припинення шлюбу, позивач ОСОБА_1 просив розірвати його шлюб із ОСОБА_2 , зареєстрований 06.09.2003 у Виконкомі Чопської міської ради Закарпатської області за актовим записом № 43. Судові витрати просив покласти на відповідачку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.11.2020 позов задоволено, шлюб, укладений 06.09.2003 між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , зареєстрований 06.09.2003 Виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений запис № 43, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Відповідачка ОСОБА_2 оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.

Процесуальні права відповідачки на захист від позову були порушені, оскільки вона не отримувала ані матеріалів позову, ані судових повісток і їй спочатку взагалі не було відомо про пред`явлення позову. Позивач подав суду копію недійсного паспорта відповідачки та не передавав їй судових повісток, які отримував у суді.

Про наявність справи в суді відповідачці стало відомо лише 03.11.2020, коли позивач повідомив, що 04.11.2020 відбудеться судове засідання в справі.

Відповідачка заперечує проти розірвання шлюбу, про що повідомила суд письмовою заявою, яку суд до уваги не взяв.

Про судове засідання, відкладене на 23.11.2020, відповідачку не було повідомлено належним чином, позов був задоволений в її відсутність.

Суд не мав належних підстав для висновку про те, що шлюб є невдалим, сторони втратили взаєморозуміння, а їхнє спільне життя суперечить інтересам позивача. Насправді попри деякі непорозуміння, що були між сторонами, вони зараз порозумілися і проживають спільно як подружжя.

Молодша донька сторін ОСОБА_6 є інвалідом з дитинства та потребує особливого догляду обох батьків.

Отже, суд не з`ясував дійсних відносин між сторонами, не врахував істотних обставин, що мають значення, та не вживав жодних заходів для примирення подружжя.

Сторона просить рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Заслухавши суддю, пояснення: відповідачки ОСОБА_2 , яка апеляцію підтримала, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Йосипчука О.В., які скаргу не визнали, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Спір стосується особистих взаємин подружжя. Вирішення спору безпосередньо залежить від волевиявлення сторін щодо збереження чи припинення подружніх відносин.

Позивач ОСОБА_1 і відповідачка ОСОБА_2 не взяли особистої участі в розгляді справи в суді першої інстанції, суд розірвав шлюб у відсутність сторін, ґрунтуючись на матеріалах справи. Водночас суд не оцінював заяву відповідачки від 03.11.2020, якою вона заперечила проти розірвання шлюбу та стверджувала про можливість збереження сім`ї (а.с. 32).

Позиція відповідачки ОСОБА_2 , висловлена в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду справи, відповідає змісту зазначеної заяви, сторона виходить із можливості збереження шлюбу, заперечує проти його розірвання, вказує на невикористання судом першої інстанції можливості надати строк для примирення подружжя. Відповідачка стверджує також про фактичне продовження сімейних стосунків.

Позивач ОСОБА_1 в апеляційному суді пояснив, що шлюб є лише формальним, він втратив почуття любові до дружини через її поведінку в сім`ї, яка свідчить про неповагу до нього. В стосунках із дружиною він постійно відчуває стрес і негативні емоції. Можливості зберегти сім`ю, як і потреби в наданні строку для примирення, не бачить, його позов є усвідомленим рішенням.

Поряд із цим, сторони підтвердили, що мешкають в одному будинку, фактично ведуть спільне господарство, спільно опікуються дітьми, з яких донька ОСОБА_6 є інвалідом з дитинства.

Апеляційний суд бере до уваги вперше висловлені в суді в присутності один одного позиції сторін і виходить при цьому з необхідності сприяння сторонам у збереженні шлюбу та врегулюванні стосунків за наявності для того відповідних підстав і можливостей. Суд враховує, що сторони не брали участі в судових засіданнях у суді першої інстанції, що унеможливлювало з`ясування їх дійсних стосунків безпосередньо на підставі заслуханих судом пояснень сторін. З позиції відповідачки ОСОБА_2 вбачається намагання досягти примирення.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України), що узгоджується з положеннями ст. 12 ч. 5 п.п. 2, 4 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 240 ч. 7, ст. 251 ч. 1 п. 4, ст. 253 ч. 1 п. 3 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців і в разі призначення такого строку зобов`язаний зупинити провадження у справі до закінчення зазначеного строку, що визначається судом.

Беручи до уваги викладене, зважаючи на важливість інститутів сім`ї та шлюбу, важливість забезпечення інтересів і прав дітей, зокрема, на виховання в сім`ї, апеляційний суд вважає за необхідне забезпечити сторонам можливість врегулювання стосунків, надавши достатній строк для примирення. Суд враховує, що з моменту ухвалення рішення судом першої інстанції пройшли три місяці, примирення між сторонами наразі не досягнуте. За наявних у справі обставин шестимісячний строк для примирення подружжя буде, на переконання колегії суддів, надмірним, а достатнім для з`ясування дійсних намірів і волі зберегти сім`ю та для досягнення примирення буте тримісячний строк.

Відтак, подружжю слід надати строк для примирення, що не може перевищувати трьох місяців із дня набрання ухвалою суду законної сили, із зупиненням провадження в справі на цей строк. Водночас сторони не позбавлені права до спливу цього строку повідомити суд про примирення, про результат врегулювання стосунків у інший спосіб тощо.

Керуючись ст. 240 ч. 7, ст. 251 ч. 1 п. 4, ст. 253 ч. 1 п. 3, ст. 260, ст. 368 ч. 1 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Призначити подружжю ОСОБА_7 строк для примирення, що становить три місяці з дня набрання ухвалою законної сили.

Провадження у справі зупинити до закінчення наданого сторонам строку для примирення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але в частині зупинення провадження в справі протягом тридцяти днів з 22 лютого 2021 року, яке є днем складення повного судового рішення, може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді