Постанова

Іменем України

08 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 640/2744/13-ц

провадження № 61-19902св19

головуючого - Фаловської І. М. (суддя -доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

скаржник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ярмоленко Олександр Валентинович,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі (боржники): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 05 лютого 2019 року, ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 06 лютого 2019 року, у складі судді Бородіної Н. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року в складі колегії суддів: Яцини В. Б., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ

(далі - Закон № 460-ІХ) установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст скарги

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргами на постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ярмоленка О. В. (далі - Київський ВДВС міста Харкова ГТУЮ в Харківській області) від 03 липня 2018 року у ВП № 46700285 та на акт старшого державного виконавця Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ в Харківській області Ярмоленка О. В. від 23 червня 2018 року з примусового виконання рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (далі - КП «Жилкомсервіс»), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про поновлення порушеного права та зобов`язання вчинити певні дії.

Скарги ОСОБА_1 мотивовані тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року у справі № 640/2744/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: КП «Жилкомсервіс», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про поновлення порушеного права та зобов`язання вчинити певні дії, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2014 року, позовні вимоги задоволені частково. Зокрема, зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 демонтувати у приміщенні кухні 4-10 самочинно встановлені дошки між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11; двері між коридором 4-12 та кухнею 4-10; демонтувати дерев`яні дошки з коридору - приміщення 4-12 в житлову кімнату - приміщення 4-11.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2018 року у цій справі, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 19 лютого 2018 року, роз`яснена резолютивна частина рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року. Згідно із роз`ясненнями суду рішення суду в частині демонтажу самочинно встановлених дошок між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11 та самочинно встановлених дверей між кухнею 4-10 та коридором 4-12 розуміти як демонтаж, що значить розбирання або зняття дерев`яних дошок, якими закрито дверні блоки.

На виконання вказаного рішення суду 20 лютого 2015 року Київським районним судом м. Харкова видані виконавчі листи № 640/2744/13-ц, які у лютому 2015 року пред`явлені до виконання до Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ в Харківській області, на підставі чого старшим державним виконавцем Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ в Харківській області Ярмоленком О. В. 27 лютого 2015 року відкриті виконавчі провадження ВП № 46700285, № 46700825, № 46702327, № 46700491 щодо солідарних боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, заявник у скарзі (провадження № 4-с/640/5/19) просив скасувати Акт старшого державного виконавця Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ в Харківській області Ярмоленка О. В. від 23 червня 2018 року по ВП №46700825, № 46702327, № 46700491, а також у скарзі (провадження № 4-с/640/8/19) просив визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ в Харківській області Ярмоленка О. В. від 03 липня 2018 року по ВП №46700285, як такі, що не відповідають вимогам статті 29, 39 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року (провадження № 4-с/640/5/19) у задоволенні скарги ОСОБА_1 на акт старшого державного виконавця Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ в Харківській області Ярмоленка О. В. від 23 червня 2018 року ВП № 4670825, ВП № 46702327, ВП № 46700491 з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року, відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що факт виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року підтверджується фотознімками, зробленими виконавцем 23 червня 2018 року, як додаток до акта, а також протоколом окремої процесуальної дії, складеного під час виїзного судового засідання 16 січня 2019 року за участю заявника ОСОБА_1 , огляд спірного приміщення зафіксований на відео, запис якого долучений до протоколу огляду.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що не є підставою для скасування оскаржуваного акта відсутність зазначення кількості його примірників, адреси боржника ОСОБА_4 .

Також суд першої інстанції зауважив, що не може бути підставою для скасування цього акта зазначення державним виконавцем адрес понятих, присутніх при його складанні, за якими вони не зареєстровані, врахувавши, що згідно з поясненнями державного виконавця, особи понятих він перевірив за посвідченнями водіїв, вказав адресу фактичного місця проживання з їхніх слів.

Посилання заявника на наявні судові рішення за його іншими скаргами, зокрема, ухвали Київського районного суду м. Харкова від 09 січня 2019 року, 23 січня 2019 року, за якими скарги ОСОБА_1 задоволені, не впливають на розгляд скарг, що переглядались, оскільки стосувались інших виконавчих проваджень.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 06 лютого 2019 року (провадження № 4-с/640/8/19) у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ Ярмоленка О. В. від 03 липня 2018 року у ВП № 46700285 з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги на постанову державного виконавця від 03 липня 2018 року по ВП № 46700285 з виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що суд 16 січня 2019 року пересвідчився, що рішення суду (в частині ВП № 46700285) виконане. Недоліки постанови щодо порушення строку передбаченого частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», про її винесення в день закінчення виконання рішення суду, є формальними. Вказане порушення не є підставою для скасування оскарженої постанови, оскільки було виконано рішення суду.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року ухвали Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року та від 06 лютого 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення учасників справи, дослідив надані докази у їх сукупності та постановив законні та обґрунтовані ухвали про відмову у задоволенні скарг з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, що посилання ОСОБА_1 на невиконання рішення суду, а саме, що боржники перед приходом до них державного виконавця та суду знімають двері до кухні, а після цього ставлять назад, є безпідставними, оскільки не підтверджені. Також апеляційний суд вважав , що ці доводи за своїм змістом є новими підставами позову, який не був предметом розгляду у цій справі, і тому перебуває поза межами рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року, яке знаходилось на примусовому виконанні ВП № 46700285.

Оскаржувана постанова державного виконавця від 03 липня 2019 року прийнята з порушенням строку передбаченого частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки про виконання рішення суду державний виконавець дізнався 23 червня 2018 року, однак вказана обставина не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки суд пересвідчився 16 січня 2019 року, що рішення суду (в частині ВП №46700285) виконане.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що судами поза увагою залишено низку судових рішень, які мають преюдиціальне значення та якими, серед іншого, скасовано оскаржений акт від 23 червня 2018 року. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року (головуючий суддя Зуб Г. А.) у цій справі (провадження

№ 4-с/640/4/19) було задоволено скаргу ОСОБА_1 та було скасовано вказаний акт від 23 червня 2018 року, складений старшим державним виконавцем Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ в Харківській області Ярмоленком О. В. по ВП № 46701458, № 46700825, № 4670194 (а. с. 233-236 т. 13).

Згідно з копією оскарженого акта від 23 червня 2018 року ВП № 46700825, № 46702327, № 46700491, старшим державним виконавцем Ярмоленком О. В., в присутності двох понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за участю боржника ОСОБА_4 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 у приміщенні 4-10 самочинно встановлені дошки між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11 - відсутні; двері між коридором 4-12 та кухнею 4-10 - відсутні; дерев`яні дошки з коридору - приміщення 4-12 в житлову кімнату - приміщення 4-11 - демонтовані та відсутні. У зв`язку з чим рішення суду виконано (а. с. 4 т. 12). Цей акт складений з порушенням процедури проведення виконавчих дій, а саме, в акті не вказаний час проведення процесуальних дій, був складений без повідомлення учасників виконавчого провадження та за їхньої відсутності, також цей акт стосувався трьох окремих виконавчих проваджень.

З копії оскарженої постанови старшого державного виконавця від 03 липня 2018 року вбачається, що відповідно до акта старшого державного виконавця від 23 червня 2018 року боржниками виконано рішення суду у повному обсязі, на підставі чого старшим державним виконавцем Ярмоленком О. В. було постановлено про закінчення виконавчого провадження ВП № 46700285 (боржник ОСОБА_3 ), яку також оскаржує ОСОБА_1 . Зазначав, що під час розгляду скарги ОСОБА_3 підтвердила, що вона не виконувала рішення суду.

Цією постановою також були виділені в окремі виконавчі провадження постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 46700285 від 06 березня 2015 року та постанова про накладення штрафу ВП № 46700285 від 17 листопада 2016 року (а.с. 4 т. 13).

Інші учасники процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою і витребувано цивільну справу.

У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року справу призначено до розгляду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Суди встановили, що на примусовому виконанні старшого державного виконавця Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Ярмоленка О. В. перебувало виконавче провадження ВП № 46700285 (за яким боржником є ОСОБА_3 ) з виконання виконавчого листа №640/2744/13-ц, виданого 20 лютого 2015 року Київським районним судом м. Харкова про зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 демонтувати у приміщенні кухні 4-10 самочинно встановлені дошки між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11; двері між коридором 4-12 та кухнею 4-10; демонтувати дерев`яні дошки з коридору - приміщення 4-12 в житлову кімнату - приміщення 4-11.

23 червня 2018 року старшим державним виконавцем Ярмоленком О. В. складений акт державного виконавця в межах виконавчих проваджень ВП № 46700825, № 46702327, № 46700491, яким встановлено, що виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 виявлено боржника ОСОБА_4 , яка заявила, що рішення суду виконано в повному обсязі. В результаті виходу встановлено, що у приміщенні кухні 4-10 самочинно встановлені дошки між коридором 4-12 та житловою кімнатою

4-11 відсутні. Двері між коридором 4-12 та кухнею 4-10 відсутні. Дерев`яні дошки з коридору - приміщення 4-12 в житлову кімнату - приміщення 4-11 - демонтовані та відсутні. У зв`язку з чим рішення суду виконане боржниками у повному обсязі, так як зазначено у виконавчому документі.

Старший державний виконавець Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Ярмоленко О. В. 03 липня 2018 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 46700285 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Постанова мотивована тим, що відповідно до акта державного виконавця боржниками виконано рішення суду у повному обсязі. В результаті виходу зафіксовано, що в приміщенні 4-10 самочинно встановлені дошки між коридором 4-12 та житловою кімнатою 4-11 - демонтовано (відсутні). Двері між коридором 4-12 та кухнею 4-10 - демонтовано (відсутні). Дерев`яні дошки з коридору - приміщення 4-12 в житлову кімнату - приміщення 4-11 - демонтовано (відсутні). Рішення суду виконано боржником фактично та повно у відповідності до виконавчого документа.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов?язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані, зокрема у пункті 27 частини першої статті 353 цього Кодексу (щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця), після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Постановляючи ухвали про відмову у задоволенні скарг ОСОБА_1 у провадженнях № 4-с/640/5/19 та № 4-с/640/8/19, суди першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходили з безпідставності вимог скарг.

Натомість Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Статтею 447 ЦПК України, в редакції чинній на час складення оскарженого акта державного виконавця та постанови про закінчення виконавчого провадження, передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано положеннями розділу VII ЦПК України.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вказано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 цього Закону).

Отже, за наявності документального підтвердження фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, державний виконавець керуючись пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчує виконавче провадження, про що виносить відповідну постанову.

Згідно із частинами першою, п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження став акт державного виконавця від 23 червня 2018 року про встановлення факту фактичного виконання рішення суду.

Суди першої інстанції та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарг ОСОБА_1 посилались на формальність доводів заявника, які не дають підстав для скасування оскаржуваних акта та постанови. Проте поза увагою судів залишилось те, що під час проведення відповідних дій щодо складення акта про фактичне виконання рішення суду за виконавчим провадженням 23 червня 2018 року стягувач ( ОСОБА_1 ) був відсутній. Також, відсутні відомості про повідомлення учасників виконавчого провадження про проведення огляду приміщень 23 червня 2018 року щодо виконання рішення суду. Таких обставин судами не встановлено.

Згідно з пунктом 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції чинній на час складення акту) акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Апеляційним судом не звернено належної уваги на те, що державний виконавець у акті від 23 червня 2018 року послався на присутність ОСОБА_4 та понятих під час складення акта, натомість боржником у цьому виконавчому провадженні ВП №46700285 була ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 , до того ж стягувач категорично заперечував факт виконання рішення суду, про що 22 та 23 червня 2018 року звертався до правоохоронних органів. Вказані відомості понятих, які були присутні під час проведення державним виконавцем виконавчих дій 23 червня 2018 року не підтверджені в судовому засіданні, до того ж заявником надані до суду відомості про відсутність реєстрації цих осіб в м. Харкові і вказані особи не допитувались у судовому засіданні за клопотанням будь-кого з учасників судового розгляду.

Поза увагою судів залишились пояснення заявника ОСОБА_1 щодо недемонтованих дверей 22 та 23 червня 2018 року, його заява про вчинене кримінальне правопорушення, висновок ДОП Київського ВП ГУ НП в Харківській області ст. лейтенанта поліції щодо матеріалів ЖЄО від 22 червня 2018 року № 21320 та ЖЄО від 23 червня 2018 року № 21508, відповідно до змісту якого працівники Київського ВДВС у місті Харкові ГТУЮ в Харківській області жодних пояснень за подією не надавали, а також фотофіксація недемонтованих дверей у спірному приміщенні.

Убачається, що державним виконавцем не правильно трактовано ухвалу про роз`яснення судового рішення щодо того, які саме дії повинні здійснити боржник для належного виконання рішення суду.

У постанові від 03 липня 2018 року відсутнє посилання на конкретний акт, який став підставою для винесення оскарженої постанови державного виконавця, що унеможливлює встановити у повному обсязі обставини справи. Натомість апеляційний суд вказав, що ці недоліки постанови є незначними, оскільки здійснено основне - виконано рішення суду, про що суд пересвідчився здійснивши огляд вказаних приміщень на місці.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи скарги щодо наявності преюдиціальних рішень у цій справі з приводу скасування чи незаконності акта державного виконавця від 23 червня 2018 року, не взяв до уваги ухвали Київського районного суду м. Харкова від 09 січня 2019 року (провадження

№ 4-с/640/11/19) від 23 січня 2019 року (провадження № 4-с/640/7/19), які постановлені у межах цієї справи, вказавши, що судові рішення мають не преюдиціальне, а казуальне значення, оскільки стосуються не встановлених обставин справи в розумінні частини четвертої статті 82 ЦПК України, а висновків суду першої інстанції, ухвалених в межах розгляду скарг ОСОБА_1 щодо дій та рішень державного виконавця в інших виконавчих провадженнях.

Не можна погодитись з такими висновками апеляційного суду, оскільки зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що обставини щодо встановлення факту виконання судового рішення (23 червня 2018 року) були одними і тими ж самими, які брались державним виконавцем при вчиненні виконавчих дій за виконавчими провадженнями відносно кожного з боржників. Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09 січня 2019 року (провадження № 4-с/640/11/19) скасовано акт державного виконавця, складеного 23 червня 2018 року старшим державним виконавцем Київського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Ярмоленком О. В. по виконавчим провадженням ВП № 46701458, № 46700825, № 46701094.

Варто зауважити, що апеляційний суд, переглядаючи ухвали судів першої інстанції від 05 лютого 2019 року та від 06 лютого 2019 року, прийняв постанову за самостійними апеляційними скаргами та у різних окремих провадженнях (№ 4-с/640/5/19 та № 4-с/640/8/19). Відомостей про об`єднання цих проваджень в одне на стадії апеляційного перегляду матеріали справи не містять. Також судами не встановлено належним чином, що підставою для винесення державним виконавцем оскарженої постанови про закінчення виконавчого провадження став саме оскаржений акт державного виконавця від 23 червня 2018 року.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

При цьому, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону, не здійснює переоцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо невідповідності оскаржених акта державного виконавця та постанови про закінчення виконавчого провадження положенням Закону України «Про виконавче провадження» заслуговують на увагу, оскільки невиконання рішення суду у справі, що переглядається є фактичним порушенням права стягувача на житло.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи апеляційному суду необхідно об`єктивно перевірити обґрунтованість скарги, сприяти вирішенню заявлених у справі вимог, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень як в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Доводи, наведені у скаргах та апеляційних скаргах, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук