Номер провадження: 22-ц/813/3189/21
Номер справи місцевого суду: 501/1581/18
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 січня 2019 року, постановленого під головуванням судді Смирнова В.В., -

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Державного реєстратора Іскрова О.В., ПАТ «Укрсоцбанк», зазначаючи у якості третьої особи Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконавчого комітету Чорноморської міської ради про визнання противоправним та скасування рішення про реєстрацію права власності.

В обґрунтуванні свого позову, ОСОБА_1 зазначала, що 11 травня 2007 року між заявником та банком АКБСР «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання кредиту № 661/06-514, за яким банк надав грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, зі сплатою 13 відсотків за користування кредитом, строком до 10 травня 2017 року.

У забезпечення цього договору був укладений іпотечний договір від 11 травня 2007 року, за умовами якого заявник передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: перукарню, загальною площею 42,2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 554086 гривень, що складає еквівалент 109720 доларів США по курсу НБУ на день укладення угоди.

30 жовтня 2017 року державним реєстратором Іскровим О.В. в Одеській філії КП «Центр державної реєстрації» було прийнято рішення № 37896255 від 02.11.2017 року, на підставі якого було внесено відповідний запис до реєстру та ПАТ «Укрсоцбанк» став власником майна заявника, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що жодної вимоги від банку вона не отримувала, а вартість предмету іпотеки в п`ять разів перевищує боргові зобов`язання.

ОСОБА_1 вважає, що реєстраційна дія та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинене з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав», а запис про державну реєстрацію права на спірне майно за ПАТ «Укрсоцбанком» є противоправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений. Скасовано постанову державного реєстратора Іскрова О. В. Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37896855 від 02.11.2017 року. Скасовано запис про право власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення № 37896255 від 02.11.2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якої просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, представник банку зазначає, що рішення суду не містить мотивувальної частини рішення, є необґрунтованим, висновки суду не відповідає обставинам справи.

Відзиву до суду надано не було.

Сторони про розгляд справи на 17 лютого 2021 року були сповіщені належним чином (а.с. 224-231).

Від ОСОБА_1 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та без участі її представника (а.с. 232-233).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (23 лютого 2021 року).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає в повній мірі з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 11 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 661/06-514, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 20000 доларів зі сплатою 13%, з кінцевим терміном повернення 10 травня 2017 року (а.с. 18-22).

В забезпечення виконання кредитного договору, між сторонами 11 травня 2007 року був укладений іпотечний договір, предметом якого є перукарня, загальною площею 42,2 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 29-32).

ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення від 18.08.2017 року, в порядку ст.. 35,36 Закону України «Про іпотеку» її попереджено, що в разі невиконання вимоги банку про повернення боргу за кредитним договором у розмірі 907538,80 гривен протягом тридцяти денного строку, банк має намір звернути стягнення на майно (а.с. 81).

Відповідно до поштових повідомлень ОСОБА_1 09.09.20197 року отримала попередження за місцем розташування предмету іпотеки та за своїм місцем проживання (а.с. 82,83).

04.09.2017 року банком проведена незалежна оцінка вартості предмету іпотеки, відповідно до якої встановлено ціну у розмірі 891 095 гривен (а.с. 94-95).

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки було погоджено сторонами у статті 4 договору іпотеки.

Зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої, забезпечені іпотекою вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 4.1) (а.с. 30).

Відповідно до п. 3.1 іпотечного договору, у разі порушення іпотекодавцем умов, визначених п.п. 2.1.1-2.1.10 договору іпотеки, іпотеко держатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5. передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі: на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань , встановлених ст.. 37 Закону «Про іпотеку».

30 жовтня 2017 року, державним реєстратором Іскровим О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень здійснено реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки, а саме на перукарню, загальною площею 42,2 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 43).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на нотаріуса як державного реєстратора згідно з правилом частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Аналогічні правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 127/17399/19-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 201/6233/17-ц.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не прийнято до уваги, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 отримала повідомлення про те що в порядку ст.. 35, 36 Закону України «Про іпотеку» вона попереджена, що в разі невиконання вимоги банку про повернення боргу за кредитним договором у розмірі 907538,80 грн. протягом тридцяти денного строку, банк має намір звернути стягнення на майно.

Також колегія суддів дійшла висновку про те, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності проводилась оцінка предмету іпотеки, а відтак, реєстратором були дотримані положення ст.37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмету іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» №1952-VI від 01.07.2004 року.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Будь-яких доказів про те, що реєстратором порушені умови проведення реєстраційних дій матеріали справи не містять.

Більш того, колегія суддів також зазначає, що рішення суду не відповідає вимогам ст.265 ЦПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати понесені апелянтом при зверненні до суду з апеляційною скаргою у розмірі 2305 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 січня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Іскрова Олега Вікторовича Одеська обласна філія КП «Центр державної реєстрації», Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про визнання противоправним та скасування рішення про реєстрацію права власності залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 21.05.2001 року, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (код ) 2 305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 копійок за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23 лютого 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда