ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9819/21
провадження № 2/753/6688/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Цимбал І.К.

при секретарі - Римар М.М.

з участю представника позивача - Качмар А.І.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Стасів В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Суть справи.

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, де є третя особа, про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (далі ДТП), а саме наїзду на матір позивача, остання загинула. На час ДТП відповідальність водія, який здійснив наїзд і є третьою особою у справі, була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування моральної шкоди, проте відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з відсутністю рішення щодо встановлення вини особи у ДТП, відповідальність якої забезпечена. Позивач вважає таку відмову незаконною, у зв`язку з чим звернулась до суду з вимогами, де просить стягнути моральну шкоду, а також штрафні санкції за несвоєчасну виплату грошових коштів у вигляді пені, три відсотки річних та інфляцію.

Встановлені судом обставини.

18.02.2020 ОСОБА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, була доставлена до КМКЛ ШМД, а 21.02.2020 померла /а.с. 6, 8/.

Згідно полісу №АО2468623 ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідальність ОСОБА_3 , на час вчинення ДТП була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.11.2019 /а.с. 12/.

24.03.2020 на адресу відповідача надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах позивача, яка є донькою загиблої, а також долучені документи, перелік яких визначений відповідним законом. Загальна сума вимоги страхового відшкодування становить 56676 грн. відшкодування моральної шкоди /а.с.5/.

28.04.2020 відповідачем надано відповідь про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, у зв`язку зтим, що рішення у кримінальному провадженні за фактом ДТП не прийнято, у зв`язку з чим строк розгляду справи призупинено, а також вказано перелік документів, які необхідно додати, зокрема довідку про склад сім`ї загиблої та рішення суду про притягнення страхувальника до відповідальності за вчинення ДТП /а.с. 14/.

29.07.2021 СУ ГУНП у м. Києві було закрито кримінальне провадження № 0000139 за ч. 2 ст. 286 КК України, по факту ДТП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України) /а.с. 122-126/.

Доводи учасників справи.

Позивач та представник останньої зазначають, що рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи є неправомірним, оскільки внаслідок ДТП загинула третя особа - пішохід ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 - водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «RENAULT LAGUNA», д.н.з. НОМЕР_1 , відшкодувати моральну шкоду в силу закону настає незалежно від вини у вчиненні правопорушення. Таким чином, відповідач не мав право зупиняти строки розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду яке порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.

Відповідач як страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Підрозділи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни зобов`язані безоплатно надавати на запит страховиків та МТСБУ інформацію, якою вони володіють, у тому числі конфіденційну, з обмеженим доступом та таку, що містить персональні дані, що пов`язана з страховими випадками з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого, в свою чергу докази про наявність у діях позивача того чи іншого відсутні.

З моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а тому з відповідача підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, а також інфляція та три відсотків річних за прострочку виконання грошового зобов`язання станом на 29.11.2021. Позивач зазначає, що строк давної не пропущено, оскільки такий строк повинен відраховуватися з дати звернення позивача з заявою до відповідача.

Що стосується вимоги відповідача про надання довідки про склад сім`ї, про що зазначено у відповіді страховика на заяву позивача про виплату страхового відшкодування, остання надала документи, які підтверджують ступень її родинного зв`язку із загиблою особою. В свою чергу, посилання відповідача на можливу наявність інших родичів у загиблої ОСОБА_4 не може слугувати безумовною підставою відмови у виплаті страхового відшкодування на користь позивача, оскільки відповідач в силу закону наділений правом звертатись із запитами до підприємств (установ, організацій) чи органів місцевого самоврядуванняз метою отримання належної інформації, яка необхідна задля встановлення всіх обставин, що впливають на проведення виплати страхового відшкодування. Відповідач, як страховик не вчинив задля встановлення родинних зав`язків загиблого, та встановлення чи насправді у загиблої наявні інші родичі, яким належить право на отримання страхового відшкодування, а лише припустив можливість існування останніх. Разом з тим, інші особи з часу загибелі ОСОБА_4 до страховика не зверталися із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП /а.с. 51,74-77, 106, 130, 158-159/.

В судовому засіданні позивач та представник останньої позов підтримали, просили задовольнити.

Відповідач надав відзив на позов в якому зазначив, що загальною юридичною підставою всіх видів юридичної відповідальності вважається порушення норм права. Фактично підставою настання цивільно-правової відповідальності є правопорушення як юридичний факт. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідач мав право припинити строк розгляду справи про страхове відшкодування до тих пір поки фактично не будуть з`ясовані всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, що можуть вплинути на подальше рішення страховика. Враховуючи те, що вина особи, відповідальність якої була застрахована відповідачем не встановлена, ДТП внаслідок якої загинула ОСОБА_4 не є страховим. Крім того, відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій, посилаючись на те, що останні проведено не вірно,зокрема при розрахунку суми пені позивачем не враховано вимог чинного законодавства, строку позовної давності в один рік для стягнення такої суми /а.с. 30-33, 65, 66, 140-143, 160, 161/.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Від представника третьої особи надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що дійсно в результаті ДТП за участю ОСОБА_5 , відповідальність якого була забезпечена відповідачем, загинула ОСОБА_4 , проте органом досудового розслідування вина ОСОБА_5 не встановлено і кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, тому просив ухвалити у справі рішення відповідно до вимог чинного законодавства.Представник третьої особи, просив розглянути справу у відсутність третьої особи та представника /а.с. 13, 111-119/.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким він керувався.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст.1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди (постанови ВС від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц, провадження № 61-37654св18; від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц, провадження № 61-26702св18; від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц, провадження № 61-26195св18; від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц, провадження № 61-33216св18).

Відповідно до висновків, викладених у постанові ВПВС від 04.07.2018, справа № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України в разі завдання джерелом підвищеної небезпеки шкоди смертю фізичної особи такі дії визнаються неправомірними за винятком двох випадків: коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили; коли шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого. При цьому наявність зазначених обставин має довести володілець джерела підвищеної небезпеки або особа, відповідальна за нього (постанова ВС від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17, провадження № 61-22598св18).

Відповідачем та третьою особою в цій справі вказаних обставин не доведено.

Згідно ст. 22.1 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет 2020 року» мінімальна заробітна плата станом на дату ДТП становить 4723 грн.

Згідно п.п.35.1., 35.2 ст.35 Закону,для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

До заяви додаються:паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Згідно ч. 36.1 ст. 36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, вбачається, що позивач має право на отримання страхового відшкодування, у вигляді відшкодування моральної шкоди, яке мало бути виплачено відповідачем у передбаченимивказаним законом розмірі та строкна підставі відповідного рішення, оскільки встановлення вини страхувальника у даному випадку не мало значення для здійснення виплати.

Суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що позивач не надала довідку про склад сім`ї, оскільки відповідні документи позивачем були надані. Крім того, представник відповідача не надав суду пояснень, яким чином мав бути оформлений відповідний документ, що вимагався і ким останній мав бути виданий. Також, суд зауважує що відповідач самостійно в силу закону міг отримати будь які документи під час розслідування страхового випадку, з метою прийняття відповідного рішення щодо виплати страхового відшкодування, проте доказів вжиття відповідних заходів суду не надано.

Так, з моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, тому суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача ш трафних санкцій у вигляді пені, а також інфляції та трьох відсотків річних за прострочку виконання грошового зобов`язання станом на 29.11.2021 обґрунтованою /а.с. 130/, оскільки такі санкції передбачені законом, а не здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування у передбачений законом строк є необґрунтованим.

Доводи відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для стягнення штрафних санкцій, суд вважає неспроможними, оскільки доказів на підтвердження таких обставин суду не надано.

Крім того, згідно ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, які складаються з витрат про правову допомогу /а.с. 53-55/.

На підставі викладеного та керуючись 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 133, 137, 141, 242, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 1, 6, 22, 27, 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальнсті", ст.ст. 625, 1167, 1187, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, та стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант», м. Київ, бульвар Л.Українки, 26, на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 страхове відшкодування в розмірі 56 676 грн., пеню в розмірі 11 227 грн. 60 коп., три відсотки річних в розмірі 2 443 грн. 16 коп., інфляційні втрати 6 044 грн. 24 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., а всього стягнути 86 391 /вісімдесят шість тисяч триста дев`яносто одна/ грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант», м. Київ, бульвар Л.Українки, 26, на користь держави судовий збір в розмірі 2 270 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: