ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7646/21 Справа № 201/3716/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, за участю прокуратури Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди, посилаючись на ті обставини, що 18.02.2005 року він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір № SAMDN9728, на виконання якого надав банку через касу грошові кошти у сумі 430000 грн., на які нараховувались відсотки за вкладом та надходили на платіжну картку. По закінченню терміну договору відповідач відмовив позивачу у поверненні вкладу, посилаючись на факт заволодіння цими коштами колишнім співробітником ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 .

Як з`ясував позивач у подальшому, заступник директора відділення банку ОСОБА_2 , укладаючи від імені банку договори і маючи доступ до операційної системи, зараховував грошові кошти не на вказаний у договорі про депозитний вклад №SAMDN9728 вкладний рахунок, а на транзитний рахунок, і потім знімав їх.

За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 430000 грн., борг з урахуванням інфляції 914180 грн., 3% річних 103200 грн., збитки (упущену вигоду) 647979 грн., пеню від суми простроченого платежу 42500 грн., а також компенсацію моральної шкоди в розмірі 1000000 грн.

ОСОБА_1 посилається на те, що на час укладення договору про депозитний вклад № SAMDN9728 ОСОБА_2 перебував у офіційних трудових правовідносинах із АТ КБ «ПриватБанк», займав посаду заступника директора відділення банку, мав доступ до операційної системи, особисто спілкувався з клієнтами і підписував договори, тому будь-яких сумнівів у його повноваженнях на вчинення відповідних правочинів у нього не було.

За таких обставин вважає, що незаконне заволодіння його грошовими коштами стало можливим через недосконалу організацію внутрішньої діяльності АТ КБ «ПриватБанк», тому грошові кошти у сумі 430 000 гривень є шкодою, завданою працівником відповідача при виконанні трудових (службових) обов`язків, і ця сума підлягає відшкодуванню АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків відмовлено.

У задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про поворот виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що за період з лютого до травня 2005 року ОСОБА_1 вніс до каси АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 430 000 гривень, що підтверджується квитанціями від 18 лютого 2005 року, 24 лютого 2005 року, 16 березня 2005 року, 28 березня 2005 року, 11 квітня 2005 року, 22 квітня 2005 року, 25 квітня 2005 року, 26 квітня 2005 року, 12 травня 2005 року та меморіальним ордером від 16 травня 2005 року. Грошові кошти позивач вніс для зарахування їх на депозитний рахунок за договором про депозитний вклад № SAMDN9728 від 18 лютого 2005 року, який від імені банка підписаний заступником директора відділення Ліповським Ф.А.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2008 року у справі № 2-110/2008 ОСОБА_1 у задоволені позову до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення грошових коштів відмовлено. Зустрічний позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» задоволено і визнано недійсним договір про депозитний вклад №SAMDN9728 від 18 лютого 2005 року, на виконання якого позивач вносив грошові кошти в розмірі 430 000 гривень до каси банку, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 повноважень на укладення такого договору та непідтвердженістю зарахування вказаних грошових коштів на депозитний рахунок.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2009 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2008 року та додаткове рішення цього суду від 15 січня 2009 року скасовано і ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково і стягнено з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на його користь вклад у сумі 430 000 гривень, збитки у сумі 225 149,17 гривень, інфляційні втрати у сумі 236 500 гривень і три проценти річних у сумі 43 577,26 гривень. У задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Верховний Суд України ухвалою від 7 жовтня 2009 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2009 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про депозитний вклад та відшкодування моральної шкоди скасував із залишенням у цій частині в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2008 року.

В частині вирішенні зустрічного позову ЗАТ КБ «ПриватБанк» Верховний Суд України рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2008 року скасував з тих підстав, що договір про депозитний вклад № SAMDN9728 від 18 лютого 2005 року укладений від імені банку особою без відповідних повноважень та без дотримання встановленої законодавством форми, тому є нікчемним і визнання його недійсним рішенням суду не вимагається.

Верховний Суд України також встановив, що отримані від ОСОБА_1 грошові кошти зараховані не на депозитний рахунок, вказаний у договорі, а на транзитний рахунок, і у подальшому зняті. Натомість депозитний рахунок на ім`я ОСОБА_1 не відкривався і у програмній системі банку не обліковується.

Проте, наслідки недійсності нікчемного правочину судами не застосовано.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження № 39461941 з виконання ухваленого у цій справі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2013 року про стягнення з банку на користь ОСОБА_1 430 000 гривень боргу і 2 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Згідно з меморіальним ордером № 7503 від 4 вересня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» у порядку добровільного виконання цієї постанови перерахувало на рахунок виконавчої служби на користь ОСОБА_1 432 000 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для покладення на АТ КБ «ПриватБанк» обов`язку відшкодувати ОСОБА_1 шкоду у порядку статті 1172 ЦК України, відсутні. А також з огляду на похідний характер вимог про відшкодування упущеної вигоди, інфляційних втрат, трьох процентів річних та моральної шкоди від вимоги про стягнення 430 000 грн. - суми, якої позивач позбавився при викладених вище обставинах.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 , скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків в частині позовних вимог про стягнення 430 000 грн. суми боргу; 225 149 грн. 17 коп. - збитків (упущена вигода) станом на 10.10.2008р.; 236 500 грн. - суми інфляційних втрат станом на 10.10.2008р.; 43 577 грн. 26 коп. - 3% річних станом на 10.10.2008р.; та 1 000 000 грн. моральної шкоди наразі є не розглянутими судом першої інстанції.

Вирішуючи питання про стягнення нарахованих після 10 жовтня 2008 року збитків у виді упущеної вигоди, трьох процентів річних, інфляційних втрат, а також щодо відшкодування моральної шкоди, слід зазначити, що за своєю правовою природою такі вимоги є похідними від позовної вимоги про стягнення 430 000 гривень основного боргу, оскільки позивач просить їх стягнути з посиланням на те, що банк більш, ніж 8 років не повертав йому внесені до каси банку на виконання договору депозитного вкладу кошти.

Таким чином, питання щодо стягнення відповідних сум може вирішуватися лише після встановлення наявності чи відсутності правових підстав для покладення на банк обов`язку відшкодувати ОСОБА_1 зазначену суму у розмірі 430 000 гривень у порядку статті 1172 ЦК України як шкоду, завдану його працівником.

Отже, на даний час судами не вирішено питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» 430 000 гривень у відшкодування шкоди, завданої його працівником, що є обов`язковою передумовою для вирішення по суті позовних вимог про стягнення збитків, трьох процентів річних, інфляційних втрат, а також відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків слід розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що правові підстави для покладення на АТ КБ «ПриватБанк» обов`язку відшкодувати ОСОБА_1 шкоду у порядку статті 1172 ЦК України відсутні, є помилковим.

Крім того, визнавши, що договір депозитного вкладу є нікчемним у справі №2-110,2008, суд не застосував наслідки його нікчемності, передбачені статтею 216 ЦК України, у зв`язку з чим ОСОБА_1 позбавлено права на захист його прав та повернення грошових коштів за таким договором.

Стосовно заяви відповідача про поворот виконання та повернення банку грошових коштів у розмірі 432 000 гривень, перерахованих ОСОБА_1 відповідно до меморіального ордеру №7503 від 04.09.2013 року, то відповідно до ч.10 ст.444 ЦПК України, заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. В даному випадку остаточне рішення у справі що розглядається, не прийнято, а тому в задоволенні заяви про поворот виконання слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ Приватбанк нарахованих після 10 жовтня 2008 року збитків у виді упущеної вигоди, трьох процентів річних, інфляційних втрат, а також щодо відшкодування моральної шкоди є передчасними.

Отже, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з зазначених підстав, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав передчасності.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року скасувати та ухвали нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, за участю прокуратури Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків відмовити.

У задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про поворот виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко