ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3131/20 Номер провадження 22-ц/814/614/21Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Триголова В.М.

Суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до місцевого суду з зазначеним позовом до відповідача.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.06.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 2800 грн. (з подальшим збільшенням кредитного ліміту) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Своїм підписом у заяві б/н від 06.06.2007 року ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.

Зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, у зв`язку з чим станом на 30.06.2020 року утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4863,31 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 281008,01 грн, заборгованість по пені в розмірі 1100,00 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором, у розмірі 132225,59 грн, яка складається з 4863,31 грн заборгованість за тілом кредиту та 127362,28 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 06.06.2007 року по 29.03.2019 року та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованость за кредитним договором б/н від 06.06.2007 року у розмірі 4863 (чотири тисячі вісімсот шістдесят три) гривні 31 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у виді судового збору у розмірі 77 (сімдесят сім) гривень 31 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

Зазначає, що місцевим судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки не взято до уваги, що відповідач, укладаючи договір був ознайомлений та погодив умови щодо нарахування відсотків за користування кредитом, що підтверджується його підписом на заяві.

Вказує, що у заяві, підписаній відповідачем, чітко зазначено: початкова сума кредитного ліміту, вид кредитної картки, базова процентна ставка 1,9 % на місяць на залишок заборгованості. Своїм підписом на заяві ОСОБА_1 підтвердив факт отримання кредитної картки та ПІН-коду до неї. Отже, умови кредитування щодо сплати процентів передбачені безпосередньо у заяві, особисто підписаній відповідачем. Апелянт вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, зокрема розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків та інші суми відповідно до кредитного договору, а відповідачем ці докази не спростовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2007 року позивач та ОСОБА_1 уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 8).

За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 2800 грн. (з подальшим збільшенням кредитного ліміту) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує.

Згідно розрахунку АТ КБ «ПриватБанк» станом на 30.06.2020 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4863,31 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 281008,01 грн, заборгованість по пені в розмірі 1100,00 грн..

Задовільняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, керуючись правовою позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі 342/180/17-ц, виходив із того, що позивачем не надано підтверджень того, що саме наявні в матеріалах справи конкретні умови банківських послуг були запропоновані відповідачу на момент укладення договору, та він був належним чином з ними ознайомлений.

Вказував, що договором, який регулював правовідносини між позивачем та відповідачем була лише заява, що є в матеріалах справи. Крім того, згідно заяви розмір нарахування відсотків погоджений сторонами становить 1,9 % на місяць, проте згідно розрахунку вказана процентна ставка становить 43,2%. Разом з цим заява, підписана відповідачем, не містить положень щодо зміни розміру відсотків в односторонньому порядку та щодо пені чи штрафу.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що оскільки, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, стягненню заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4863,31 грн.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 своїм підписом у заяві підтвердив факт отримання кредитної картки № НОМЕР_1 та ПІН-коду до неї 06.06.2007 року.

Згідно наданих позивачем виписок по картковим рахункам вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, та неодноразово здійснював платежі отриманою кредитною карткою.

У заяві ОСОБА_1 від 06 червня 2007 року сторонами погоджено проценти за користування кредитом у розмірі 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості (а.с. 12 на звороті).

Враховуючи наданий позивачем розрахунок та порушення періодичності внесення відповідачем коштів на погашення заборгованості по тілу кредиту та оплату відсотків, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого суду про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Разом з цим, згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом станом на 30.06.2020 року становить 281008,01 грн. Проте, у вказаному розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом визначено за різними ставками, а саме 22,8%, 30 %, 34,80 %, 43,20 % (а. с. 4-9).

Проте позивачем не доведено належне повідомлення відповідача про зміну процентної ставки за укладеним договором. Матеріали справи також не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що сторони домовлялись саме про такі умови кредитування.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Як вірно встановлено місцевим судом, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

З цих підстав колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо належного узгодження зі споживачем умов надання кредиту шляхом підписання лише заяви, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, тому що вони не підписані відповідачем і відсутні дані про їх визнання останнім.

З розрахунку заборгованості (а.с. 4-9) вбачається, що позивачем здійснювався розрахунок заборгованості за процентами за ставкою, визначеною у заяві (1,9% на місяць) до 31.12.2012 року.

В подальшому, починаючи з 01.01.2013 року позивач здійснював нарахування процентів за користування кредитом відповідачеві, застосовуючи проценті ставки 30 %, 34,8 %, 43,2 %.

Враховуючи наведене, та оскільки позивачем не доведено належне повідомлення відповідача про зміну процентної ставки за укладеним договором, то висновок місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача суми відсотків нарахованих за кредитним договором є вірним.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення боргу по процентам за ст. 625 ЦК України, а також в частині стягнення неустойки.

Щодо стягнення процентів за ст. 625 ЦК України слід зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, процентні ставки, які застосовуються при визначенні суми боргу, яку боржник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора, поділяються на встановлені законом (три проценти річних від простроченої суми) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за невиконання зобов`язання за кредитним договором не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємну частину спірного договору.

У апеляційній скарзі зазначено, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року, згідно п.2.1.1.2.12 в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84%- для картки «Універсальна голд».

Однак, матеріали справи не містять Умов та Правил надання банківських послуг в такій редакції, так само як і підтверджень, що саме приєднані до справи Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи і які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання відповідачем заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ч.2 ст. 625 ЦК України.

Безпідставними є доводи Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на які є посилання в апеляційній скарзі щодо урегулювання банком правовідносини із позичальником шляхом підписання Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», якою передбачено умови щодо сплати штрафів за порушення терміну платежів, оскільки матеріали справи не містять примірника зазначеної Довідки з підписом позичальника.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Лубенського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов