Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/1946/21
Номер провадження: 2/511/619/21
20 грудня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Ільяшук А. В.,
секретаря судового засідання: Плохотнюк Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
14 вересня 2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказаний позов.
Стислий виклад позиції позивачки.
ОСОБА_1 (далі позивачка) є власником житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 (далі відповідачка), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у будинку позивачки, але за адресою реєстрації не проживає та добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає.
У позивачки виникли труднощі в здійсненні свого права користування та розпорядження майном у зв`язку з тим, що в належному їй будинку зареєстрована особа, яка на даний час не є членом її сім`ї, самостійно за власним бажанням з обліку зніматись не може (не хоче).
На підставі викладеного, позивачка просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку, який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стислий виклад заперечень відповідачки.
ОСОБА_2 у встановлений судом строк відзив на позов не подала, до зали судових засідань не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Стислий виклад позиції третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.
30 вересня 2021 року представник Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області надіслав на адресу суду відзив, згідно якого не заперечує проти задоволення вищевказаної позовної заяви та вирішення даної справи залишив на розсуд суду (а.с. 24-25).
Позивачкою до матеріалів позову долучена заявка про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення (а.с. 13).
23 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивачки, згідно якої остання просила розгляд справи проводити у її відсутність та долучила документи по справі (а.с. 44-50).
Процесуальні дії у справі.
17 вересня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 18-20).
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Відповідно до витягу на нерухоме майно, власником Ѕ житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 7).
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 83 від 13 вересня 2021 року, яка видана Щербанським старостинським округом Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Відповідно до акту обстеження житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Ѕ частки, який видано 02 вересня 2021 року Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (але ніколи за вказаною адресою не проживала, проживає в місті Одеса) (а.с. 9).
Згідно заяви ОСОБА_6 від 09 вересня 2021 року, остання проживає в селі Щербанка, та підтверджує, що ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою не проживає з 11 грудня 2006 року. Речі відсутні, місце проживання не відомо (а.с. 10).
Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 09 вересня 2021 року, яка проживає в селі Щербанка, остання підтверджує, що ОСОБА_3 , 1988 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою не проживає з 11 грудня 2006 року. Речі відсутні, місце проживання не відомо (а.с. 11).
З витягу № 128 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08 листопада 2021 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а.с. 47).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10 листопада 2021 року, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 48).
Крім того, позивачем долучено довідки Щербанського старостинського округу від 13 вересня 2021 року № 221 та № 222, згідно яких ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на даний час проживають за адресою: АДРЕСА_1 (у другій половині будинку не приватизованій) (а.с. 49-50).
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Дослідивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку кожному аргументу, наведеного учасниками справи, суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
В статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Судом встановлено, що позивачка є власником Ѕ будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Власником іншої Ѕ частини вищевказаного житлового будинку є мати ОСОБА_2 , яка наразі здійснює оформлення відповідних документів, про що в судовому засіданні зауважила позивачка по справі.
При цьому, позивачкою не доведено, що відповідачка по справі порушує її право власності щодо користування жилим приміщенням (1/2), як і не доведено, що реєстрація відповідачки, спричиняє їй перешкоди у користуванні належним їй жилим приміщенням.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства" від 13 травня 2008 року пункт 50, "Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02 грудня 2010 року).
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 квітня 2019 року по справі 641/6645/16-ц зауважив, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).
Пунктом 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Диспозиція частини восьмої статті 178 ЦПК України визначає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Положення частини першої статті 280 ЦПК України визначають, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 81, 141, 178, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Відповідно до статті 283 ЦПК України направити відповідачу копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів шляхом подачі апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.
Повне найменування учасників справи.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя А. В. Ільяшук