Номер провадження: 22-ц/813/8759/21
Номер справи місцевого суду: 504/3743/20
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (за участю третьої особи - ОСОБА_3 ) про припинення права особи на частку у спільному майні, на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Вінської Н.В. 12 травня 2021 року у смт. Доброслав Одеської області,

встановила:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 (за участю третьої особи - ОСОБА_3 ) про припинення права особи на частку у спільному майні (а.с. 2-10).

У травні 2021 року позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/6 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , та на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0586 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0230 (а.с. 31-32).

Заяву обґрунтовано тим, що зазначене майно належало ОСОБА_4 , яка в подальшому подарувала його ОСОБА_1 . На даний час ОСОБА_1 повідомив їй, що зазначене майно він має намір продати або переписати на користь третіх осіб, що, в свою чергу, унеможливить чи утруднить майбутнє виконання рішення суду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 травня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено. Накладено арешт на 1/6 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 27, який належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування, серія та номер: 716, виданий 21 вересня 2020 року, видавник - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гурська О.В. Накладено арешт на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0586 га, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0230, реєстраційний номер нерухомого майна 27, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування, серія та номер: 716, виданий 21 вересня 2020 року, видавник - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гурська О.В. (а.с. 45).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с. 47-51).

Сторони про розгляд справи на 30 листопада 2021 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_5 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиною підставою для вжиття заходів забезпечення позову судом зазначено те, що ОСОБА_1 нібито має намір продати або переписати на користь третіх осіб спірну частку майна, що, в свою чергу, унеможливить чи утруднить майбутнє виконання рішення суду.

Однак, колегія суддів зауважує, що на підтвердження вказаного факту позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При вирішенні питання щодо забезпечення позову, колегія суддів враховує, що предметом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є припинення права особи на частку у спільному майні, тобто, позбавлення відповідача ОСОБА_1 права власності на належну останньому 1/6 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , та на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0586 га, розташовану по АДРЕСА_1 .

Однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не визнає заявлені позовні вимоги та категорично заперечує проти позбавлення належного йому на праві власності нерухомого майна. Крім того, у разі продажу частини у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, а відтак відчуження спірної частки можливе лише за погодженням позивача.

Таким чином, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що відповідачем, який заперечує проти заявлених позовних вимог про припинення його права на частку у спільному майні, можуть бути здійснені дії щодо відчуження цього нерухомого майна на користь третіх осіб, що, в свою чергу, в подальшому може унеможливити чи утруднити майбутнє виконання рішення суду.

Колегія суддів, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доходить до висновку про те, що заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно не можуть вважатися адекватними по відношенню до предмету спору та меті його застосування - припинення права особи на частку у спільному майні.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 травня 2021 року про забезпечення позову підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. ч.1 ст. 369, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 травня 2021 року про забезпечення позову скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 13 грудня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе