Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1038/20

24 лютого 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Остапишин І.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом у будинку позивача, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1 (тепер Солотвинської ОТГ Івано-Франківського району).

Заявлені вимоги у позовній заяві та в ході судового розгляду позивачка та представник позивача обґрунтували тим, що відповідачка є колишньою невісткою і з 2008 року за її згодою була зареєстрована у житловому будинку, який належить їй на праві власності за вказаною адресою. У серпні 2018 року шлюб між її сином та відповідачкою розірваний. Ще до розірвання шлюбу відповідачка вибралась з її будинку і там не проживає. Діти ОСОБА_5 , 2008 р.н. та ОСОБА_6 , 2011 р.н. залишились проживати з батьком у її господарстві. ОСОБА_4 періодично телефонує до дітей і з розмов відомо, що вона проживає на даний час у Республіці Польща. У 2019 році відповідачка, приїхавши на територію України дійсно відвідувала дітей і жила протягом тижня у с.Кривець, однак не в її будинку, а в будинку їх родичів. Відповідачка втратила статус члена сім`ї, в подальшому надавати їй житло вона наміру немає. Факт реєстрації відповідачки у належному їй будинку створює незручності та перешкоди у можливості реалізувати своє право на отримання соціального захисту. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Вказав, що дійсно у період перебування у шлюбі з ОСОБА_7 його довірителька була зареєстрованою у будинку свекрухи. Не заперечував того факту, що з 2018 року відповідачка у житловому будинку певний час не проживала, зараз тимчасово живе і працює за межами України в Республіці Польща. Однак зазначив, що восени 2019 року ОСОБА_4 приїжджала на територію України і проживала з дітьми за місцем реєстрації у будинку позивачки. Відтак на момент звернення з позовом не минув річний строк, протягом якого відповідачка цим житлом не користувалась. Крім того, зазначає, що на даний час іншого постійного житла у відповідачки немає. Тому просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідивши письмові докази, подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів серед іншого можуть бути припинення правовідношення.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована у будинку по АДРЕСА_1 , який, відповідно до свідоцтва про право власності від 23.05.2002 року, належить на праві власності ОСОБА_1 .

Допитані як свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердили, що відповідачка в селі Кривець не проживає з 2018 року. Певний час знімала квартиру у Івано-Франківську, здебільшого перебуває у Республіці Польща на роботі. У 2019 році дійсно навідувалась до дітей, які живуть у господарстві позивачки, однак це домоволодіння як постійне житло не використовує, оскільки вибралась звідти.

Згідно актів, складених комісійно за участі секретаря сільської ради, депутатів сільської ради та жителів с.Кривець, відповідачка у період з січня 2019 року по вересень 2020 року у будинку, що належить позивачці, фактично не проживала.

Даючи оцінку цим правовідносинам, суд виходить з того, що право відповідача на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до рішення Богородчанського районного суду від 15.08.2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано. Відповідно до змісту судового рішення ОСОБА_4 заявила, що з відповідачем не проживає з квітня 2017 року. Відтак вона втратила статус члена сім`ї позивачки.

Крім того, за рішенням Богородчанського районного суду від 13.09.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей було відмовлено у зв`язку з тим, що діти проживають з батьком у господарстві ОСОБА_1 і перебувають на його утриманні, а ОСОБА_4 разом з дітьми не проживає. Вказана обставина також встановлена рішенням Богородчанського районного суду від 28.12.2018 року у справі за позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Доводи сторони відповідача про те, що ОСОБА_4 восени 2019 року приїжджала із заробітків у Республіці Польща до с.Кривець і до 10.12.2019 року жила там за місцем своєї реєстрації зі згоди позивачки, не доведені належними і допустимими доказами. Більше того, та обставина, що відповідачка відвідувала дітей за місцем їх проживання не може свідчити про те, що спірне житло використається нею як місце постійного її проживання.

Відповідно до встановлених даних відповідачка сама вибралась із господарства позивачки ще до 2018 року і з того часу там постійно не проживає, а позивачка не погоджується забезпечувати її житлом у власному будинку у майбутньому.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Право власності позивачки, у господарстві якої після розірвання шлюбу залишився проживати син з двома малолітніми дітьми, підлягає захисту, оскільки відповідачка, як колишній член сім`ї, яка самостійно змінила місце свого постійного проживання і протягом більше року не використовувала його як власне житло, а відтак втратила право користуватись чужим майном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим будинком, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги

Суддя Битківський Л.М.