ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/883/20
Провадження № 22-ц/4820/314/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2020 року, суддя Горобець Н.О., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», (далі Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору б/н від 14.10.2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг складає єдиний договір, укладений між Банком та ОСОБА_1 .

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 21.09.2020 року заборгованість ОСОБА_1 становить 21177 грн. 79 коп., з них: 14473 грн. 69 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3112 грн. 26 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 3591 грн. 84 коп. заборгованості за пенею.

Заочним рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Зокрема, вказав, що суд першої інстанції не надав відповідної оцінки умовам підписаної 27.08.2018 року сторонами довідки про умови кредитування та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків та неустойки по кредиту, чим допустив грубе порушення норм цивільного права та умов кредитного договору. ОСОБА_1 не оспорював самого факту укладення кредитного договору, не надав доказів того, що підписуючи анкету-заяву він ознайомлювався з іншими Умовами і Правилами, ніж ті, що містяться в матеріалах справи. Крім того, зі змісту виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що останній частково сплачував заборгованість та користувався кредитними коштами, тобто фактично погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами АТ КБ «ПриватБанк» по наданню цих послуг. Суд першої інстанції необґрунтовано застосував правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року, в той же час не застосувавши висновки Верховного Суду викладені у справах №№456/3643/17, 356/1635/16-ц, 572/1169/17, 753/10779/16-ц.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.2010 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно довідки ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 17.12.2012 року, термін дії 05/16; № НОМЕР_2 , дата відкриття 26.01.2016 року, термін дії 12/19.

За розрахунком Банку заборгованість відповідача станом на 21.09.2020 року складає 21177 грн. 79 коп., з них: 14473 грн. 69 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3112 грн. 26 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 3591 грн. 84 коп. заборгованості за пенею.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності доказів ознайомлення позичальника саме з цим Витягом з Умов, оскільки долучений до позовної заяви документ засвідчений лише підписом позивача, підпис відповідача про ознайомлення саме з цими умовами відсутній. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3112 грн. 26 коп. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, то така вимога також не підлягає до задоволення, оскільки таке нарахування проведене на прострочене тіло кредиту.

Висновок суду не в повній мірі є обґрунтованим з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У заяві ОСОБА_1 від 14.10.2010 року згода останнього щодо встановлення процентної ставки, а також процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України не зазначено.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім простроченого тіла кредиту просив стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.10.2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування тощо.

В той же час, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 14.10.2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із виписки по руху грошових коштів вбачається, що відповідачем у період з 17.12.2012 року по 30.08.2013 року використано 4775 грн. 02 коп. кредитних коштів, в той час як повернуто 1130 грн. (а.с. 48 на звороті), у період з 30.08.2013 року по 05.06.2015 року використано 1710 грн. 06 коп. та повернуто 6829 грн. (а.с. 48), у період з 05.06.2015 року по 09.12.2017 року використано 11795 грн. 82 коп. та погашено 14959 грн. 29 коп. (а.с. 47 на звороті), у період з 09.12.2017 року по 21.02.2018 року використано 10696 грн. 66 коп. та погашено 7127 грн. 60 коп., (а.с. 47), у період з 22.02.2018 року по 21.03.2018 року використано 7452 грн. 64 коп. та погашено 12036 грн. 09 коп. (а.с. 46 на звороті), у період з 21.03.2018 року по 20.04.2018 року використано 6997 грн. 04 коп. та погашено 6288 грн. 47 коп. (а.с. 46), у період з 20.04.2018 року по 11.11.2018 року використано 8745 грн. 74 коп. та погашено 680 грн. (а.с. 45 на звороті), у період з 21.11.2018 року по 01.03.2020 року використано 1791 грн. 03 коп. та погашено 5574 грн. (а.с. 45). Таким чином, всього за період користування ОСОБА_1 грошовими коштами Банку, відповідачем було використано 49188 грн. 99 коп., в той час як повернуто 53494 грн. 45 коп., тому підстав для стягнення на користь Банку коштів за встановлених вище обставин не вбачається.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів зазначає, що посилання апелянта як на підставу задоволення позовних вимог на підписану між сторонами довідку про умови кредитування не є обґрунтованим, адже Банк відповідну довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» до суду першої інстанції не надав,

у позовній заяві не обґрунтовував своїх вимог з посиланням на цю обставину, доказів на підтвердження об`єктивної неможливості надати цей документ до суду першої інстанції апелянт не зазначив. При цьому посилання в апеляційній скарзі на те, що неподання цього доказу до суду першої інстанції зумовлено неможливістю передбачення Банком підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з недостатністю доказів, не свідчить про поважність причини неподання довідки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову, не в повній мірі встановив обставини справи та не врахував необхідність дослідження доказів щодо наявності правових підстав для стягнення на користь Банку фактично отриманих але неповернутих коштів відповідачем, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими.

За встановлених обставин мотивувальна частина оскаржуваного судового рішення підлягає зміні з урахуванням мотивів викладених у даній постанові.

Керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Мотивувальну частину заочного рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2020 року змінити з урахуванням мотивів викладених у даній постанові.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова