Справа №484/667/20 Головуючий у 1-ї інстанції Паньков Д. А.
Провадження № 22ц/812/406/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 лютого 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Панькова Д. А. в залі суду в місті Первомайськ Миколаївської області зі складанням його повного тексту 11 грудня 2020 року, по справі

за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3 та ОСОБА_1

про стягнення суми в солідарному порядку, -

В С Т А Н О В И Л А:

25 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_3 , який потім уточнила та пред`явила вимоги одночасно і до ОСОБА_1 , та просила про стягнення у солідарному порядку з відповідачок на її користь 12 165 грн, які сплачені позивачем як авансовий платіж за укладення в майбутньому договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позову зазначала, що у грудні 2019 року між нею, як покупцем, та відповідачкою ОСОБА_3 , як продавцем, а також ОСОБА_1 , як ріелтором та директором агентства нерухомості, відбулася усна домовленість про придбання будинку АДРЕСА_1 з укладенням в майбутньому договору купівлі-продажу.

На підставі цієї домовленості, 13 грудня 2019 року між нею та продавцем, яку представляла ОСОБА_1 укладено договір завдатка у сумі 500 доларів США.

Але договір купівлі-продажу укладено не було, і суму авансу їй не повернуто.

У письмовому відзиві на позов, відповідачка ОСОБА_1 вимоги не визнала, та вважала, що вона є неналежним відповідачем, так як грошей від позивачки вона не отримувала та не підтверджувала їх отримання за допомогою фінансових документів як фізична-особа підприємець. Підстав для стягнення суми авансу з неї, як директора юридичної особи, та продавця ОСОБА_3 не має.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 12 165 грн в рахунок відшкодування сплаченого 13 грудня 2019 року авансу та 840 грн 80 коп. судового збору. В інший частині стягнення з відповідачок у солідарному порядку відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою у судовому засіданні за допомогою належних доказів доведена передача нею 500 доларів США, що еквівалентно 12 615 грн, в якості авансу ОСОБА_1 , яка діяла, як продавець, так як уклала від її імені та підписала відповідний договір.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, та обґрунтовуючи її обставинами, які викладені по аналогії зі змістом поданого раніше письмового відзиву, просила рішення суду в частині стягнення з неї суми скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, що пред`явлені до неї.

На думку позивача, суд невірно обґрунтував своє рішення, та не врахував того, що відсутні належні докази отримання нею авансу в рахунок укладення договору купівлі-продажу, а письмовий договір від 13 грудня 2019 року такий факт не підтверджує.

Рішення в частині відмови у задоволенні позову учасниками справи не оскаржено.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачкою не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 19 лютого 2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 суми, суд виходив з того, що відповідачка повинна повернути авансовий внесок з підстав, визначених статтею 571 ЦК України.

Проте з таким висновком суду у повній мірі погодитись не можна.

Як вбачається із укладеного договору, копія якого міститься в матеріалах справи на а.с.4-5, 13 грудня 2019 року між ОСОБА_1 , яка діяла від імені продавця ОСОБА_3 без належно підтверджених повноважень, та покупцем ОСОБА_2 укладено договір завдатку у письмовому вигляді. Цей договір підписано від імені позивачки, та від імені відповідачки ОСОБА_1 і як продавця, і як представника продавця, що засвідчено печаткою ФОП ОСОБА_1 ..

За договором ОСОБА_2 передала продавцю ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 500 доларів США в рахунок належних з позивачки платежів при укладенні у майбутньому договору купівлі-продажу. Ця сума включена в оплату послуг агентства нерухомості, яке представляла відповідачка ОСОБА_1 , та повинна бути виплачена їй як представнику агентства в той же день, після отримання цих коштів продавцем, яким за укладеним договором завдатка також виступала ОСОБА_1 , так як підписала його як продавець від свого імені.

Відтак, факт передачі грошей в розмірі еквівалентному 500 доларів США від позивачки ОСОБА_2 відповідачці ОСОБА_1 зафіксовано за допомогою укладення та підписання 13 грудня 2019 року сторонами письмового договору.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 підтвердила факт передачі грошей безпосередньо відповідачці ОСОБА_1 , яку сприймала як продавця, так як ніколи відповідачку ОСОБА_3 не бачила.

Посилання відповідачки ОСОБА_1 на неналежність письмового договору як доказу на підтвердження передачі їй грошей, з огляду на відсутність видачі нею же, вже як ФОП ОСОБА_1 , відповідного фінансового документу, вірно не взяті до уваги судом першої інстанції, так як печатку ФОП поставлено відповідачкою для засвідчення свого ж підпису як продавця фізичної особи, на користь якої передані гроші, а тому додаткового підтвердження отримання грошей нею же як ФОП не потребують.

Безпідставними є і посилання на діяльність юридичної особи АН «Імперія», яка у відповідному реєстрі юридичних осіб відсутня, а її інтереси представляються відповідачкою не лише як фізичною особою, а і як ФОП ОСОБА_1 ..

Отже, до такі обставини судом першої інстанції встановлені вірно та відповідають доказам, що містяться у матеріалах справи та належним чином досліджені судом.

Разом з тим, встановлюючи правовідносини, які безпосередньо виникли між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 при передачі грошей, судом першої інстанції не зовсім вірно застосовані норми матеріального права, які є підставою для повернення цих грошей відповідачкою на користь позивачки.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини 1 статті 203 та частини 1 статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, укладаючи та підписуючи 13 грудня 2019 року сторони діяли на свій розсуд та на підставі свого волевиявлення, а зміст укладеного ними договору не суперечить актам цивільного законодавства, так як отримання авансових сум в рахунок наступних платежів у майбутньому (частина 2 стаття 570 ЦК України), у тому числі у зв`язку з наданням відповідних послуг власнику будинку (стаття 901-903 ЦК України), регулюються нормами ЦК України

В той же час домовленості, що були досягнуті між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , не виконані, що свідчить про безпідставність зберігання ОСОБА_1 у себе грошей до наступного часу.

Відповідно до змісту статей 1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому його майно (гроші). Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, в тому числі гроші, які були оплачені в якості авансу з підстав, передбачених частиною 2 статті 570 ЦК України, що є поверненням виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

На такі саме підстави, окрім іншого, посилалася позивачка у своєму позові, так як зазначала, що відповідачка володіє грошовими коштами, що належать їй, без достатніх правових підстав.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12 червня 2009 року, визначається, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

За такого позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити, виходячи із необхідності повернення відповідачкою ОСОБА_1 грошових коштів, якими вона володіє без достатніх правових підстав.

Отже, рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з неповним дотримання норм матеріального права, слід змінити в частині підстав стягнення з ОСОБА_1 грошей на користь позивачки у відповідності до положень, викладених у пункті 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, виклавши його мотивувальну частину в цій частині в редакції цієї постанови.

Підстав, передбачених статтею 141 ЦПК України, для перерозподілу понесених учасникам справи судових витрат не вбачається.

Рішення в частині підстав відмови у стягнення коштів з відповідачки ОСОБА_3 в солідарному порядку не є предметом апеляційного перегляду, а тому залишається без змін.

Керуючись статями 365, 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 грудня 2020 року в частині підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , які пред`явлені до ОСОБА_1 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови .

В іншій частині рішення суду з вирішення вимог, пред`явлених до ОСОБА_4 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський О. В. Локтіонова