_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3729/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 року

Київський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Гниличенко М.В.

при секретарі Намазовій К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд

ВСТАНОВИВ:

08.07.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , громадянина РФ, довідка про реєстрацію місця проживання № М1-143421-ф/л від 15.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 05.12.2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав в борг 500000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 11965141,00 грн. та зобов`язався повернути зазначену суму грошових коштів у повному обсязі до 05.12.2020 року, що відповідачем ОСОБА_2 у зазначений строк не було виконано.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій та накладення арешту щодо нерухомого майна, яке належить відповідачу на праві приватної власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 38,2 кв.м. та земельної ділянки, кадастровий № :52:022:0032, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2021 року справу за вказаним позовом було розподілено судді Гниличенко М.В.

Відповідно до ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

09.07.2021 року судом з метою визначення підсудності та отримання інформації про реєстрацію місця проживання відповідача було здійснено запит до відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області.

Відповідно відповіді адресної довідкової служби від 19.07.2021 року вбачається, що відповідач на підставі Довідки про реєстрацію місця проживання № М1-143421-ф/л від 15.06.2021 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до Київського району м.Одеси.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19.07.2021 року було відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи за відсутності учасника процесу.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, доводи позовної заяви не спростовано.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19.07.2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ст.13 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі.

До судового засідання з`явився представник позивача адвокат Пінчук В.В., яка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, мотивуючи тим, що сторони по справі є партнерами по бізнесу, відносини між ними були довірливими, оскільки обидва займаються підприємницькою діяльністю, тому раніше теж надавались гроші у борг, проте 05.12.2019 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у борг грошові кошти на один рік, щодо факту отримання грошей не заперечує, але відмовляється їх повернути, посилаючись на несприятливі умови для бізнесу, пандемію, на неодноразові попередження позивача не реагує, внаслідок чого позивач змушений був звернутись з даним позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Цвігун В.В. до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, причини неявки суду невідомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, приходить до наступного.

Судом встановлено, що правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Як встановлено у судовому засіданні, 05 грудня 2019 року ОСОБА_3 склав розписку, за текстом якої вбачається, що він отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у позику в розмірі 500000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 11965141 грн., які він ОСОБА_3 зобов`язався повернути ОСОБА_1 у строк до 05 грудня 2021 року з дня отримання боргу.

На підтвердження зобов`язань відповідача, представником позивача у судовому засіданні 21.12.2021 року було надано для огляду оригінал розписки від 05 грудня 2019 року, яка була судом оглянута та встановлена її відповідність копії розписки наявної в матеріалах справи на а.с.9.

З дослідженої у судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів.

Судом встановлено, що розписка була складена 05.12.2019 року, тобто строк позовної давності на час звернення до суду не сплинув, в розписки чітко указано зобов`язання щодо повернення боргу у строк до 05.12.2020 року.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Верховний Суд України розглянувши справу № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем в належному розмірі.

Суд приймає надану до суду розписку від 05 грудня 2019 року, в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання за договором позики, так як даний факт жодним чином відповідачем не спростований.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

На теперішній час вимоги ОСОБА_1 про добровільну сплату заборгованості відповідачем ОСОБА_2 не виконані, він ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання, тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

Судом було встановлено, що позивач та відповідач є приватними підприємцями, зокрема оглянуто виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 займаються підприємницькою діяльністю, що підтверджує їх спроможність укласти договір позики./а.с.82-115/.

Представником відповідача адвокатом Цвігун В.В. через канцелярію суду було надано додаткові письмові пояснення, з яких вбачається, що відповідач фактично визнає позов, але посилається на домовленість з позивачем щодо продовження строку повернення позики, він не відмовляється від своїх зобов`язань, та обіцяє їх виконати після налагодження його бізнесу та закінчення пандемії, тому просить у позові відмовити. Проте, суд не приймає до уваги вказані пояснення, оскільки станом на час розгляду справи у суді, грошове зобов`язання не виконано, належних доказів існування домовленості щодо продовження строків повернення позики, суду не надано. Правових підстав для відмови у задоволенні позову, судом не встановлено.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та умов договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг, в строк зазначений у розписці, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розписки) є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти на загальну суму 11965141,00 гривень, що еквівалентно 500000 тис. доларів США на дату складання боргового документу 05.12.2019 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 131, 141, 158, 223, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 530, 628, 629, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

ВИРИШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянина РФ, довідка про реєстрацію місця проживання № М1-143421-ф/л від 15.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , суму боргу за договором позики від 05.12.2019 року у розмірі 11965141,00 /одинадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят п`ять тисяч сто сорок одна/ гривня, що згідно курсу НБУ станом на 05.12.2019 року складає 500000 /п`ятсот тисяч/ доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянина РФ, довідка про реєстрацію місця проживання № М1-143421-ф/л від 15.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 11350,00 /одинадцять тисяч триста п`ятдесят/ гривень.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2021 року.

Суддя Гниличенко М. В.