ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6319/21 Справа № 173/81/21 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2021 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської областінадійшов позов ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 1981 року по 2000 рік він був членом колгоспу «ім.Дзержинського», КСП «Славутич» Дніпропетровської області, що підтверджується архівною довідкою №404 від 22.12.2020 року, виданою КЗ «Верхньодніпровський районний трудовий архів» Верхньодніпровської районної ради», де в документах архівного фонду колгоспу «ім.Дзержинського», КСП «Славутич» та в книгах обліку розрахунків з оплати праці 1981, 1982,1986 роках зазначений ОСОБА_1 .

Книги обліку розрахунків з оплати праці за 1985, 1992-1996 роки на зберігання до архіву не надходили. В книгах обліку розрахунків з оплати праці за 1987, 1988, 1989,1990, 1991, 1997 роки надійшли на зберігання не в повному обсязі, ОСОБА_1 в них не зазначений. В 1998, 1999 роках ОСОБА_1 зазначений, але заробітна плата йому не нараховувалась.

Факт його членства в колгоспі може бути підтверджений показаннями свідків.

Проте на час розпаювання земель вказаного вище КСП до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) він не був внесений.

Вважає, що будучи членом колгоспу «ім.Дзержинського», КСП «Світанок» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, він має право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель КСП «Світанок» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що й стало підставою звернення до суду.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадасту у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року по справі №173/81/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року до апеляційного суду від інших учасників справи не надходили.

Від Верхньодніпровської міської ради надійшло клопотання в порядку ст.182ЦПК України, в якому просить в задоволенні ОСОБА_1 апеляційної скарги відмовити в повному обсязі та розглянути справу без участі їх представника.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до архівної довідки №404 від 22.12.2020 року, виданої КЗ «Верхньодніпровський районний трудовий архів» Верхньодніпровської міської ради», в документах архівного фонду колгоспу «ім.Дзержинського»(КСП «Славутич») в книгах обліку розрахунків з оплати праці 1981, 1982, 1986 роках зазначений ОСОБА_1 . Книги обліку розрахунків з оплати праці за 1985, 1992-1996 роки на зберігання до архіву не надходили. Книги обліку розрахунків з оплати праці за 1987-1991, 1997 роки надійшли на зберігання не в повному обсязі, ОСОБА_1 в них не зазначений. В 1998, 1999 роках ОСОБА_1 зазначений, але заробітна плата йому не нараховувалась(а.с.6).

Відповідно до довідки СГТОВ «Світанок» №101 від 14.12.2020року в книгах обліку трудового стажу та заробітку колгоспників значиться ОСОБА_1 за 1992, 1993 роки.Паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» проводилось у вересні 1995 році.

Відповідно до Державного акта серії ДП №0012 на право колективної власності на землю КСП «Світанок» виданий 30.09.1995 року та Державного Акту про право колективної власності на землю КСП Славутич серії ДП №0011 від 30.09.1995 року ОСОБА_1 не значиться у Додатку до до зазначених актів, що також підтверджується листом Відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № У-60/0-0.20-00/133-20 від 22.12.2020 року (а.с.5, 19-34, 35-54).

Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_1 не виготовлявся.

Відповідно до ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.3 зазначеного Закону України Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, оскільки у позивача відсутнє право на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності реформованого КСП Світанок.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув уваги на надані ним письмові докази, які фактично підтверджують факт перебування в членах колгоспу ім.Дзержинського, КСП Славутич Дніпропетровської області є безпідставними, оскільки позивач не надав трудову книжку, яка посвідчувала б його стаж роботи та членство в колгоспі. Документально членство в колгоспі «ім.Дзержинського» в подальшому КСП «Світанок» станом на 30.09.1995 року не підтвердив.

Доводи апеляційної скарги, що факт перебування в членах колгоспу підтверджується свідками, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки свідки беззаперечно не підтвердили членство позивача ОСОБА_1 в колгоспі ім.Дзержинського(КСП «Світанок» станом на 30.09.1995 року.

Доводи апеляційної скарги, що позивач ОСОБА_1 набув право на отримання земельної частки (паю), але його помилково не вписали в список є безпідставними, оскільки право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства. Позивачем не надано жодного доказу того, що станом на 30.09.1995 року він продовжував бути членом КСП «Світанок» та працювати у даному господарстві, крім того, сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 не отримував.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача не виникло право на отримання земельної ділянки (паю) КСП «Світанок», оскільки позивач подав докази, що був членом цього господарства та працював в ньому лише 1980, 1982, 1986 1991, 1992, 1993 роках і не надав жодного доказу того, що він продовжував бути членом зазначеного господарства на станом на 30.09.1995 року.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст 77,78 ЦПК України суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи зі ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова