Справа №364/1491/19
Провадження № 2/752/1886/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.10.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Потапенко Д.І.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільна справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

позивач Акціонерне товариство Комерційни банк «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 06.02.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір K2U4AU02270069, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7356,93 доларів США на термін до 03.02.2011 року, а відповідач зобовязалася повернути зазначений кредит.

У забезпечення виконання зазначеного зобов`язання між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з кожним окремо, укладено договори поруки.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 не виконала своє зобовязання за кредитним договором та не повернула кредит, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість станом на 13.11.2019 року у розмірі 30 841,51 доларів США.

13.02.2020 р. ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Надано строк відповідачам на подання відзиву.

Представником відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адвокатом Братель Олександром Григоровичем подано до матеріалів справи заперечення на доводи та міркування викладені позивачем у позовній заяві, в якому зазначено, що вимога про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як поручителів за кредитним договором, не підлягає задоволенню оскільки рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.09.2016 року у справі 752/8151/15-ц позивачу було відмовлено у стягненні заборгованості з цих відповідачів по причині того, що договори поруки припинені. Просив відмовити у задовленні позову у звязку зі спливом строків позовної давності.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. При зверненні до суду представником позивача подано клопотання про можливість розгляду справи у відсутність представника Банку.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Судова повістка повернулась до суду в зв`язку з відсутністю адресата за місцем проживання.

Представник відповідачів 2,3 в ході судового розгляду заперечив проти задоволення позову, зазначаючи на припинення поруки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що встановлено судовим рішенням, а також заявив про пропуск позивачем строків звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості та просив суд застосувати наслідки такого пропуску.

Вислухавши представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.02.2006 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір K2U4AU02270069, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7356,93 доларів США на термін до 03.02.2011 року, а відповідач зобовязалася повернути зазначений кредит.

В забезпечення виконання зазначеного кредитного договору між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з кожним окремо, укладено договори поруки від 06.02.2006 р. № К2U4АU0227069/2, № К2U4АU0227069/1.

В зв`язку з неповерненням кредиту, позивач вже звертався за захистом своїх прав до суду. Так, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.09.2016 року у справі №752/8151/15-ц ухвалено стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, в частині стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено. Рішення в частині відмови мотивовано тим, що станом на момент розгляду справи поруки зазначених відповідачів припинені в силу ч.1 ст.559 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першої ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до частини першої ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

В силу положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №752/8151/15-ц за аналогічним позовом позивача до відповідачів у даній справі, позов задоволено частково. Ухвалено стягнути заборгованість за кредитом з відповідача ОСОБА_1 . Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.09.2016 року у зазначеній справі рішення в частині стягнення заборгованості за кредитом залишено без змін. Зазначеним рішенням Апеляційного суду міста Києва також розглядалася вимога позивача про стягнення заборгованості по кредиту з відповідачів на підставі договорів поруки у справі №752/8151/15-ц, і встановлено обставини припинення договорів поруки в силу ч. ст.559 ЦК України в зв`язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителів без їх згоди, а саме зміни розміру процентної ставки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Окремо суд зазначає, що представником відповідачів заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог позивача. Відносно зазначеного суд звертає увагу на наступне.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Враховуючи те, що судами вже здійснено захист позивача у справі №752/8151/15-ц та стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача, а отже, враховуючи вищевикладене, суд відмовляє відповідачу у застосуванні наслідків спливу строків позовної давності.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя