Справа № 567/1274/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Василевич О.В.

секретар Клімович О.О.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Кордиша А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В Острозький районний суд звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказує, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що у вказаному вище житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 зареєстрований, однак не проживає понад більше як десять років відповідач ОСОБА_2 .

Вказує, що договір найму житла за вищевказаною адресою між нею та відповідачем не укладалося та у виконавчому комітеті Острозької міської ради Рівненської області такий договір не реєструвався.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не є членом її сім`ї, оскільки не проживає у належному їй житлі вже більше 10 років, між ними відсутні спільний побут, господарство, взаємні права та обов`язки та інші ознаки, які характеризують проживання однією сім`єю.
Вказує, що на даний час ОСОБА_2 постійно проживає в АДРЕСА_2 .

Реєстрація відповідача створює їй значні незручності, як власнику житла, при призначенні та нарахуванні житлової субсидії. Окрім того, вказує, що на її адресу надходять погрози від колекторських організацій, які погрожують арештом належного їй житла, виїздом мобільних колекторських груп для його опису виключно за фактом реєстрації відповідача. Також на її адресу надходять вимоги на ім`я відповідача щодо його виклику до Острозького військового комісаріату, оскільки за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача ведеться офіційне листування з ним та вручення офіційної кореспонденції.

Відтак вона вимушена повертати вказані листи на поштове відділення в зв`язку з непроживанням відповідача, що змінює усталений порядок її життя.

Вказує, що 12.07.2021 року вона з використанням засобів поштового зв`язку зверталася до відповідача з письмовою пропозицією у термін до 13.08.2021 року добровільно знятися з реєстрації із належного їй житла, однак вказана пропозиція була ним проігнорована.

Зазначає, що факт реєстрації відповідача у належному їй житловому будинку з надвірними будівлями, який розташований АДРЕСА_1 порушує її право власності, оскільки перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою Острозького районного суду від 06.10.2021р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. У наданих суду поясненнях позивачка вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач, який є її рідним братом. Будь-якого спору між ними з приводу належного їй на праві власності нерухомого майна в с.Почапки не має, будь-яких особистих речей брата у належному їй житловому будинку не має, будь-яких перешкод для його проживання у вищевказаному житловому будинку вона не чинила. Останній понад більш як десять років проживає в с.Плужне та добровільно не бажає знятися з реєстрації в с.Почапки.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки Острозької міської ради Рівненської області зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 .

Суд, розглянувши справу, відповідно до ст.ст.274-279 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Кордиш А.А. заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом - житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказав, що позивачці ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та відповідач ОСОБА_2 понад більше як десять років не проживає у належному позивачці житловому будинку, не належить до членів сім`ї позивачки, договір найму житла між ними не укладався,особисті речі відповідача у житловому будинку відсутні, участі в оплаті комунальних послуг за житловий будинок відповідач не приймає. Вказав, що факт реєстрації відповідача створює для позивачки перешкоди у користуванні належним їй нерухомим майном, оскільки від колекторських компаній надходять звернення з приводу погашення заборгованості, а з військового комісаріату надходять виклики, що й спонукало позивачку звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що проживають в с.Почапки по сусідству з позивачкою ОСОБА_1 , відповідно за адресою АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Пояснили, що проживають в с.Почапки впродовж тривалого часу понад 40 років та були знайомі з відповідачем ОСОБА_2 , який є братом позивачки. Зазначили, що відповідач ОСОБА_2 на початку 2000-х років виїхав з с.Почапки на постійне проживання в с.Плужне. Востаннє бачили відповідача на похоронах його батька 3-4 роки назад. Впродовж останніх років не бачили ОСОБА_2 в с.Почапки. Пояснили, що час від часу навідуються погостювати до ОСОБА_1 та в будинку відсутні будь-які особисті речі ОСОБА_2 . Про вчинення будь-яких перешкод зі сторони ОСОБА_1 для свого брата ОСОБА_2 у проживанні у житловому будинку їм нічого не відомо.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

Згідно договору дарування житлового будинку від 10.02.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Тишкун Ж.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 79, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.02.2017р. позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с.13-15).

Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 98 від 07.04.2021 р., адресної довідки від 04.10.2021 р., актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 07.04.2021 р. та від 02.09.2021 р. ОСОБА_2 зареєстрований у житловому будинку за адресою : АДРЕСА_1 , проте не проживає за вказаною адресою понад десять років (а.с.20, 22, 27, 28, 31).

Згідно довідки виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області №265 від 21.09.2021р. договір найму (здачі в найм) житла на території с.Почапки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався і такий договір в Почапківській сільській раді не реєструвався (а.с.21).

Позивачка зверталася до відповідача з пропозицією добровільно знятися з реєстрації за вищевказаною адресою, що підтверджується листом від 12.07.2021р. адресованим відповідачу, проте вказана пропозиція була ним залишена без розгляду (а.с.23-26).

Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим у житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 , фактично у ньому не проживає більше одного року та не є членом сім`ї позивачки.

Водночас судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем не існує договірних відносин з приводу порядку та умов користування вищевказаним житловим будинком, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався та у виконавчому комітеті Почапківської сільської ради чи Острозької міської ради Рівненської області не реєструвався.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника будинку в розумінні ст.156 ЖК УРСР, не проживає разом з нею та не веде спільне господарство, що підтверджується поясненнями свідків.

Доказів, які б підтверджували наявність правовідносин між відповідачем та позивачем, як власником житла на даний час, відповідачем суду не надано.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Водночас суд враховує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Як вже зазначалося, судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивачки, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом і ведуть спільне господарство.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема статтями 16, 386, 391 ЦК України.

Положеннями ч.1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі порушення своїх прав власник, згідно зі ст.391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст.391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Згідно положень ст.405 ЦК України члени сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачки права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є співвласником спірного житлового будинку, не є членом сім`ї позивачки, факт реєстрації відповідача у спірному будинку створює позивачці безумовні перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном та порушує право позивачки на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі реалізації її прав на соціальний захист та майнових прав.

Окрім того, Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Водночас, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.

Відповідно до ст.ст.76-83 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В судовому засіданні з позовної заяви, пояснень позивачки, представника позивачки, свідків, досліджених письмових доказів, які не викликають сумніву у їх об`єктивності, встановлено, що відповідач не проживає в спірному будинку більше одного року, при цьому залишив будинок позивачки самостійно, поважних причин не проживання за адресою реєстрації та підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування житловим приміщенням не встановлено, особисті речі відповідача у житловому будинку відсутні, участі в оплаті комунальних послуг за будинок відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до зазначеного житла як до свого постійного місця проживання, реєстрація відповідача за місцем проживання у спірному будинку є перешкодою для розпорядження позивачкою своїм майном.

Одночасно, вирішуючи спір, суд враховує, що право позивачки є абсолютним і полягає у здійсненні права беззаперечного користування і розпорядження своїм майном, а відтак її право підлягає захисту, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,

Одночасно, суд вважає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в цілому відновить порушене право позивачки.

На підставі ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 12, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_5 ) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_5 ) таким, що втратив право на користування житлом - житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2021 року .

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.