Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2667/20
Провадження № 2-др/376/7/21
Сквирський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Віговського С.І.,
при секретарі Кропивлянській С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання угоди укладеною, -
Заявник звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання угоди укладеною.
Свою заяву заявник обгрунтувала тим, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 04 грудння 2020 року позовні вимоги позивача задоволено, а саме, договір купівлі-продажу від 16 вересня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нежитлового приміщення будинок охорони, що розташований по АДРЕСА_1 , визнано укладеним та за нею було визнано право власності на нежитлове приміщення будинок охорони, загальною площею 16,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, після набрання рішення чинності, заявник звернулася до бюро технічної інвентаризації для виготовлення технічного паспорту та в подальшому державної реєстрації нерухомого майна. В ході виготовлення зазначеної технічної документації було встановлено, що до об`єкту нерухомості будинку охорони, загальною площею 16,80 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , безпосередньо пов`язані ще декілька об`єктів, що прирівнюються до нерухомості, а саме: комплектну трансформаторну підстанцію ПС - 110/6 кВ, виробництва 1968 року СРСР (БШК) та бетонне вимощення загальною площею 300 кв.м.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.
Конституція України (стаття 55), Господарський кодекс України (стаття 5), Цивільний кодекс України (стаття 15) гарантують кожній особі забезпечення права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Додаткове рішення може бути ухвалене у випадках і за умов, передбачених ст. 270 ЦПК України.
Зміст частин першої та другої статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 ЦПК України.
Так, рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення. Ухвалюючи рішення, суд повинен враховувати первісні вимоги, а також усі уточнення (доповнення або зміни) до них, які заявлялися в судовому засіданні.
Згідно із ч. 3 цієї статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлено, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 04 грудння 2020 року позовні вимоги позивача задоволено, а саме, договір купівлі-продажу від 16 вересня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нежитлового приміщення будинок охорони, що розташований по АДРЕСА_1 , визнано укладеним та за нею було визнано право власності на нежитлове приміщення будинок охорони, загальною площею 16,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, після набрання рішення чинності, заявник звернулася до бюро технічної інвентаризації для виготовлення технічного паспорту та в подальшому державної реєстрації нерухомого майна. В ході виготовлення зазначеної технічної документації було встановлено, що до об`єкту нерухомості будинку охорони, загальною площею 16,80 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , безпосередньо пов`язані ще декілька об`єктів, що прирівнюються до нерухомості, а саме: комплектну трансформаторну підстанцію ПС - 110/6 кВ, виробництва 1968 року СРСР (БШК) та бетонне вимощення площею 300 кв.м.
Вказане рішення суду позбавляє заявника в повній мірі володіти та користуватись визнаним за нею нерухомим майном, окрім того неможлива реєстрація судового рішення державним реєстратором у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, який зобов`язаний, відповідно до закону, його виконати.
Так, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, земля (земельна ділянка), житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 373, 379, 380, 382 ЦК).
Відповідно до п. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання угоди укладеною, задовольнити та ухвалити додаткове рішення.
Керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України ст.ст. 4, 10, 12, 13, 81, 89, 263-265, 270, 352 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 20, 316-319, 321, 328, 391, 392, 397 ЦК України, суд,-
Заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання угоди укладеною, - задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання угоди укладеною.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на комплектну трансформаторну підстанцію ПС - 110/6 кВ, виробництва 1968 року СРСР (БШК) та бетонне вимощення, загальною площею 300 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
На додаткове рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.
Копію додаткового рішення направити сторонам у справі для відома.
Суддя С. І. Віговський