Провадження № 22-ц/802/1473/21 Категорія: 68 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюкю В.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Галицька І.П.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що з 09 жовтня 2005 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2019 року шлюб між ними розірвано.

Позивачка також зазначала, що вони з відповідачем за час шлюбу придбали у спільну сумісну власність автомобіль марки «Mercedes-Benz 315CDI SP» державний номерний знак НОМЕР_1 2006 року випуску номер кузова НОМЕР_2 . Право власності на вказаний транспортний засіб зареєстровано за відповідачем. З часу припинення між сторонами подружніх відносин цей автомобіль перебуває у користуванні відповідача, в зв`язку з чим вона позбавлена можливості визначити дійсну вартість транспортного засобу з урахуванням його пробігу та реального технічного стану. Провівши аналіз оголошень в Інтернеті про продаж автомобілів марки «Mercedes-Benz 315CDI SPR» 2006 року випуску, позивачка вважає, що орієнтовна ринкова вартість спірного транспортного засобу складає 254165,10 гривень.

Позивачка також просила відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності з врахуванням того, що в неї на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд провести поділ спільного майна подружжя та стягнути з ОСОБА_4 в її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль в розмірі 190 623, 83 гривень, а також судові витрати у справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року у цій справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог та стягнути з відповідача в її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Mercedes-Benz 315CDI SPR» державний номерний знак НОМЕР_1 2006 року випуску номер кузова НОМЕР_2 в розмірі 127 082,55 гривень.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, представник відповідача апеляційну скаргу заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з таких підстав.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2005 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2019 року шлюб між подружжям розірвано (а. с. 6, 9-10).

Судом також встановлено, що за час шлюбу сторони у справі набули у спільну сумісну власність автомобіль марки «Mercedes-Benz 315CDI SPR» державний номерний знак НОМЕР_1 2006 року випуску номер кузова НОМЕР_2 .

Згідно з повідомленням Територіального сервісного центру 0741 РСЦ МВС у Волинській області Міністерства внутрішніх справ України за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровані такі транспортні засоби - автомобіль марки «Mercedes-Benz 315CDI SPR» державний номерний знак НОМЕР_1 2006 року випуску номер кузова НОМЕР_2 та автомобіль марки «Mercedes-Benz А 140» державний номерний знак НОМЕР_3 номер кузова НОМЕР_4 (а. с.11).

Ні сторона позивача ні сторона відповідача не заперечують, що автомобіль марки «Mercedes-Benz 315CDI SPR» державний номерний знак НОМЕР_1 2006 року випуску придбаний за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

За положеннями статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 61 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За змістом статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до ЦК України.

Згідно зі статтею 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина 3 статті 70 СК України).

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно зі статтею 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Стаття 71 СК України встановлює способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина 2 статті 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України).

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації насамперед застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

ОСОБА_3 , пред`явивиши позовні вимоги до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, надала згоду на отримання грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. Відсутність згоди відповідача на виплату такої компенсації саме по собі не може бути перешкодою в проведенні поділу майна подружжя вказаним способом.

Здійснюючи поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації замість частки одного з подружжя у праві спільної сумісної власності, необхідно встановити вартість спірного майна.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У своїй позовній заяві про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_3 зазначала, що вона не може визначити дійсну вартість спірного автомобіля з урахуванням його пробігу та теперішнього технічного стану, оскільки вказаний транспортний засіб постійно перебуває в користуванні відповідача ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції дійшов висновку, що остання не надала суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували дійсну вартість автомобіля, а тому її позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Проте такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

При розгляді справ про поділ спільного майна подружжя судам треба враховувати, що вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Така правова позиція висловлена у пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Позивачкою на підтвердження вартості автомобіля марки «Mercedes-Benz 315CDI SPR» державний номерний знак НОМЕР_1 2006 року випуску номер кузова НОМЕР_2 до позовної заяви додано роздруківку з сайту «AutoRia» з орієнтовним розрахунком ринкової вартості аналогічних транспортних засобів, середня ціна на які відповідно до інформації з сайту складає 254 165,1 грн (а.с.12-15).

Натомість сторона відповідача будь-яких доказів щодо вартості спірного автомобіля суду не надала, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження своїх доводів або заперечень.

Так, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Огородника О. В. ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2021 року у цій справі призначено судову автотоварознавчу експертизу з метою встановлення ринкової вартості транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 315CDI SPR» державний номерний знак НОМЕР_1 2006 року випуску номер кузова НОМЕР_2 (а. с. 69).

Однак така експертиза проведена не була, оскільки згідно з повідомленням експерта Волинського НДЕКЦ експерту не було забезпечено доступ до об`єкта дослідження, а також не сплачено вартість проведення такої експертизи (а. с. 87).

Інших доказів щодо вартості спірного транспортного засобу стороною відповідача суду не надано.

У разі неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, яка відповідно до поданої позивачем інформації складає 254 165,1 грн.

Зазначене узгоджується з положеннями статті 109 ЦПК України, яка передбачає, що, якщо учасник справи ухилився від подання експертам необхідних матеріалів або від іншої участі в експертизі, суд визнає цей факт встановленим.

При цьому зазначену позивачем вартість спірного автомобіля відповідно до інформації, поданої позивачкою із сайту «AutoRia», відповідач ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не спростував і не надав суду доказів неможливості подання до суду експертної оцінки вартості спірного майна. Крім того, судова автотоварознавча експертиза, яка була призначена судом першої інстанції саме за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Огородника О. В. з метою з`ясування дійсної ринкової вартості транспортного засобу, не була проведена у зв`язку з тим, що відповідач не надав експерту транспортний засіб для огляду, а також не оплатив вартість проведення такої експертизи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною сьомою статті 81 ЦПК передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Всупереч зазначеним вимогам закону, відповідач не довів суду ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти заявленого позову про поділ спільного майна подружжя.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

На думку колегії суддів, позивачка ОСОБА_3 подала суду належні і допустимі докази щодо ринкової вартості подібного за своїми якостями автомобіля (сайт оголошень про продаж автомобілів), а тому позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача в користь позивачки 1/2 частку вартості цього автомобіля. Згідно з поданими позивачкою оголошення про продаж подібних за своїми якостями автомобіль ринкова вартість спірного автомобіля складає 254165,10 грн, а тому розмір грошової компенсації замість 1/2 частки цього автомобіля складає 127082,55грн.

Разом з тим апеляційний суд не вбачає підстав для збільшення частки позивачки ОСОБА_3 у спільному майні подружжя.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і стягнення з відповідача в користь позивача грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 в користь позивачки ОСОБА_3 127 082 грн (сто двадцять сім тисяч вісімдесят дві гривні) 55 коп грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді