Справа № 377/339/20 Головуючий в суді І інстанції Теремецька Н.Ф.
Провадження № 22ц-824/2133/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про захист прав споживача та визнання недійсним договору позики і зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 7756764, укладений 23 червня 2018 року між ним та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», посилаючись на ст. ст. 203, 215-216, 236, 524, 548 ЦК України.

Обґрунтовував позовні вимоги тим, що умови цього договору є несправедливими та суперечать Закону, оскільки договір був укладений в порушення норм ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 2 ст. 11, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», позаяк працівники ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» при видачі кредитних коштів не ознайомили його з умовами кредитування та ризиками, кредитор не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання кредиту, крім того, пункт 5.2. договору, відповідно до якого за невиплату процентів від суми позики або виплату процентів від суми позики та суми позики у строк, що перевищує строк позики за цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю відсоток на прострочену заборгованість в розмірі 2,70 % за кожен день прострочення, а отже є компенсацією, що, на його думку, є несправедливим і незаконним, а також відповідач не повідомляв його про умови та строки обробки його персональних даних.

У свою чергу, представник ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» подав зустрічний позов, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за договором позики № 7756764 від 23 червня 2018 року в розмірі 13 086,60 гривень, з яких: 3 400 грн. - заборгованість за тілом позики та 9 686, 60 грн. - заборгованість за процентами.

В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що укладений між сторонами договір відповідає волевиявленню сторін та вимогам закону, протягом строку дії договору у позичальника жодних застережень та претензій щодо умов позики та її погашення не виникало, більше того, позичальником оскаржуваний договір було пролонговано додатковою угодою № 1 від 27 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року, однак відповідач лише частково виконав своє зобов`язання та не здійснив повного погашення заборгованості по позиці і станом на 11 червня 2020 року за ним рахується вказана заборгованість.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсним пункт 5.2 договору позики № 7756764 від 23 червня 2018 року, укладеного між сторонами, стягнуто ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на користь держави судовий збір в сумі 840, 80 грн. В іншій частині позовних вимог первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість за договором позики № 7756764 від 23 червня 2018 року в сумі 4732 гривні 80 копійок, яка складається з: 3400 гривень - основний борг; 1332 гривні 80 копійок - заборгованість по відсоткам, а у задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 760, 30 грн. судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, представник ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні усіх вимог первісного позову та задоволення усіх вимог зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує про те, що місцевий суд безпідставно визнав недійсним п. 5.2 договору позики № 7756764 від 23 червня 2018 року, укладеного між сторонами, оскільки під час укладення договору ОСОБА_1 погодився із його умовами та не заявляв своїх заперечень щодо його змісту, крім того цей пункт договору встановлює спеціальні норми відповідальності за невиконання умов договору, і нарахування 2,70 % відсотка за кожен день прострочення, встановленого цим пунктом договору, не є неустойкою чи компенсацією, а є процентами за користування позикою, тому, на його думку, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості за відсотками у розмірі 8353, 80 грн. відповідно до п. 5.2 договору.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного і зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив з того, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору, однак згідно з п.5.2 оскаржуваного договору річна відсоткова ставка у разі прострочення строку повернення позики складає 985,5 % річних, відповідно сума компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором є непропорційно великою і становить понад п`ятдесят відсотків вартості продукції, що ставить позичальника у вкрай невигідне становище, через що пункт 5.2 договору позики № 7756764 від 23 червня 2018 року слід визнати недійсним на підставі ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, оскільки він обмежує права споживача і суперечить п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», поряд з цим, оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення позичених коштів не виконав та не сплатив відсотки за користування позикою, то з нього на користь товариства підлягає стягненню 3400 грн. фактичної суми позики та заборгованості за відсотками за період з 23 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року у розмірі 1332, 80 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2018 року ОСОБА_1 оформив на сайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» mycredit.ua в електронному вигляді заявку для отримання позики у розмірі 3400 грн., шляхом входу позичальника в особистий кабінет на офіційному веб-порталі товариства mycredit.ua, оформленням заявки на позику (обрання суми позики, строку позики, введення промокоду), підтвердженням позичальником повної та безумовної згоди з усіма умовами оферти, підписанням договору одноразовим ідентифікатором, що був згенерований та відправлений позикодавцем позичальнику, відповідно до лог-файлу укладення електронного договору № 7756764 від 23 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

Відповідно до п. 2.1., п. 2.2. договору позики, за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність суму позики, а позичальник приймає на себе обов`язок сплатити позикодавцю проценти від суми позики та повернути суму позики впродовж строку позики. Позика надається позичальнику тільки за допомогою Веб-сайту позикодавця (mycredit.ua) за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з п. 1.1 договору позики «Проценти від суми позики» - фіксовані незмінні проценти у розмірі 1,12 %. Проценти від суми позики є винагородою позикодавця за надання позики позичальнику, передбаченої цим Договором, та не є процентами за користування грошовими коштами.

В пунктах 1.2., 1.3. договору позики зазначено, що річна процентна ставка 408,8 %. «Строк позики» - кількість календарних днів, на які надається позика, та спливає 28 липня 2018 року.

Згідно з пунктом 1.4. договору позики, «Сума позики» - сума, що передається позикодавцем позичальнику за цим договором, та складає 3400 гривень.

Відповідно до п.п. 3.2.2. договору позики, за цим договором позичальник зобов`язаний повернути проценти від суми позики та суму позики у строк позики.

Згідно з п. 5.2. договору позики, за невиплату процентів від суми позики та суми позики або виплату процентів від суми позики та суми позики у строк, що перевищує строк позики за цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю відсоток за прострочену заборгованість у розмірі 2,70 % відсотка за кожен день прострочення.

27 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в особі директора Кривича І.С. , що діє на підставі статуту, було укладено додаткову угоду до договору позики № 7756764 від 23.06.2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк позики за договором позики №7756764 від 23 червня 2018 року шляхом внесення відповідних змін до п. 1.3. «Строк позики - кількість календарних днів, на які надається позика, та спливає 31 серпня 2018 року». Усі інші умови вищезазначеного договору, не змінені цією угодою, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують їх обов`язковість щодо себе. Ця додаткова угода з моменту укладення набирає чинності та є невід`ємною частиною договору.

Згідно визначеного сторонами розрахунку платежів за позикою, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 28 липня 2018 року в сумі 4732,80 гривень, з яких 3400 гривень - сума позики, 1332,80 грн. - нарахований процент за період з 23 червня 2018 року по 28 липня 2018 року.

Відповідно до детального розрахунку суми заборгованості за договором позики № 7756764 від 23 червня 2018 року станом на 11 червня 2020 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість в сумі 13 086, 60 грн., з яких: 3400 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 2627,52 грн. - заборгованість за процентами згідно договору за період з 24 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року за процентною ставкою 1,12 % за кожен день користування позикою, 1294,72 грн. - внесення оплати процентів за позикою 27 липня 2018 року за період з 24 червня 2018 року по 27 липня 2018 року, 8353, 80 грн. - заборгованість за простроченими процентами за період з 01 вересня 2018 року по 30 листопада 2018 року за процентною ставкою 2,70 % за кожен день прострочення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 Цивільного кодексу України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення сторонами кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема: про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що п.5.2 договору позики № 7756764 від 23 червня 2018 року є несправедливими та призводить до значного дисбалансу сторін договору, оскільки у разі прострочення строку повернення позики складає 985,5 % річних, відповідно сума такої плати у разі невиконання зобов`язань за договором є непропорційно великою і становить понад п`ятдесят відсотків вартості продукції, що ставить позичальника у вкрай невигідне становище, а також суперечить принципу добросовісності учасників фінансових відносин, при цьому позивачем здійснено таке нарахування відсотків поза межами строку дії позики, що суперечить ст. 1048 ЦК України, крім того договором одночасно обумовлено нарахування декілька видів відсотків, зокрема фіксовані незмінні проценти у розмірі 1,12 %, а також 408, 80 % річної процентної ставки, а в розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 2,70 % відсотків, відповідно до п.5.2 договору, визначені як «підвищений %», що створює невизначеність для споживача щодо міри та виду відповідальності, а також різниці між видом відсотків, що може мати прихований характер фінансових зобов`язань, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання пункту 5.2 договору недійсним на підставі ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, оскільки він обмежує права споживача і суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», та у наслідку правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 8353, 80 грн. відсотків за пунктом 5.2 оскаржуваного договору.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд безпідставно визнав недійсним п.5.2 оскаржуваного договору, оскільки під час укладення договору між сторонами ОСОБА_1 погодився із його умовами та не заявляв своїх заперечень щодо його змісту, та що вказаним пунктом договором встановлені лише проценти за користування позикою, колегія суддів відхиляє, оскільки, як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, цей пункт договору суперечить вимогам Закону та є несправедливим, при цьому права та інтереси споживача посилено охороняються державою, оскільки пересічний споживач банківських та фінансових послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права як слабшої сторони у зобов`язанні, натомість саме на суд покладено завдання цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Крім того, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що визначений розмір відсотків у пункті 5.2 договору є мірою відповідальності за ст. 625 ЦК України, оскільки це не ґрунтується на змісті укладеного між сторонами договору, і позовні вимоги положеннями ст. 625 ЦК України позивач не обґрунтовував.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання інших положень договору позики № 7756764 від 23 червня 2018 року, а також у частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості у розмірі 4732, 80 грн. рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржено, тому не є предметом перегляду суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував, вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» залишити без задоволення, а рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: