Єдиний унікальний номер справи 755/8859/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт», приватний нотаріус Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2021 року позов було задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 7287 від 07 грудня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованість за кредитним договором №BLаЖГА00059042 від 04.08.2011 року у розмірі 73 376,76 грн. та 800,00 грн. за вчинення виконавчого напису; вирішено питання судового збору.

У серпні 2021 року позивач направила до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. за договором про надання правової допомоги від 19 березня 2021 року.

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що під час ухвалення рішення у вказаній справі судом не було вирішено питання про стягнення такого роду судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач направила до суду апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вважає її незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким її заяву задовольнити.

02 листопада 2021 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, не погоджуючись із викладеними у апеляційній скарзі доводами, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне:

В ході розгляду справи судом встановлено, що між ОСОБА_2 та адвокатом Середою В.В. було укладено договір про надання правової допомоги №19/03/21-1 від 19 березня 2021 року. Предметом договору про надання правової допомоги є юридичний супровід та надання професійної правничої допомоги адвокатом клієнту, зокрема, але не виключно, у межах судових справ, учасником яких є клієнт, а також надання інших послуг юридичного змісту.

Пунктом 5.2 вищевказаного договору про надання правової допомоги передбачено, що порядок, умови, вартість послуг за цим договором визначаються сторонами окремо в додаткових угодах.

В подальшому, задля визначення вартості послуг за договором про надання правової допомоги, зокрема щодо даної судової справи, між позивачем та адвокатом було укладено додаткову угоду від 19 березня 2021 року, якою передбачено, що вартість юридичних послуг складає 15 000 грн.

Сторонами договору про надання правової допомоги було складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг із правової допомоги від 09 серпня 2021 року, згідно якого загальна вартість послуг, наданих адвокатом позивачу при здійсненні представництва інтересів останнього у справі, становить 15 000 грн.

Звертаючись до суду із позовом, позивачем було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає витрати на сплату судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000, 00 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження того, що сторона фактично сплатила зазначену суму вартості отриманої нею правової допомоги.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Чинним ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема й витрати на професійну правничу допомогу (ч.1-2. ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В порядку ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Верховний Суд у постанові від 15 червня 2021 року у справі №159/5837/19 зробив висновок стосовно того, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вже фактично сплачено стороною чи третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у постанові від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, на виконання положень закону разом із заявою про відшкодування судових витрат було надано до суду копію договору про надання правової допомоги від 19 березня 2021 року №19/03/21-1, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 19 березня 2021 року, а також копію акту приймання-передачі наданих послуг.

З огляду на вищевказане, апеляційним судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду із заявою про прийняття додаткового рішення у даній справі щодо розподілу судових витрат ОСОБА_1 було виконано усі вимоги процесуального законодавства, які висуваються до заяви про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат, а також до документів, які мають бути подані до суду на підтвердження витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи.

На спростування наданих стороною позивача доказів понесених витрат на правову допомогу інша сторона належних та допустимих доказів не надала.

Підстав для визнання неспівмірними понесених стороною позивача витрат на правову допомогу апеляційний суд не вбачає. Не спростована така співмірність і відповідачем.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану відповідачем суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, а тому заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року скасувати.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (79005, Львівська область, м. Львів, вул. Миколи Вороного, буд. 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (79005, Львівська область, м. Львів, вул. Миколи Вороного, буд. 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько