У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого-судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород скаргу ОСОБА_1 , на бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Губаль Олега Зіновійовича,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч.6 ст.268 ЦПК України 08.12.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано13.12.2021 року.

ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Губаль Олега Зіновійовича.

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження АСВП № 55125955 з примусового виконання виконавчого листа №308/7936/17 виданого 08.11.2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в розмірі 1500 грн. на кожну дитину, починаючи з 15.08.2017 року і до досягнення дітьми повноліття, яке відкрито на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження.

Заявник вказує на те, що в рамках даного виконавчого провадження Постаново державного виконавця «Про арешт майна боржника» від 05.12.2017 року було накладено арешт на все належне йому нерухоме майно.

У скарзі вказано, що згідно до розрахунку заборгованості по аліментам за №2-55125955 від 18.10.21 року, якому заборгованість по виконавчому листу №308/7936/17 виданому 08.11.2017 року станом на 18.10.21 року відсутня. 27 жовтня ОСОБА_1 , звернувся до головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Олега і убаля із заявою про скасування арешту, накладеного Постановою про арешт майна боржника від 05.12.2017 року.

Як вказано у скарзі, листом за №791856 від 03.11.2021 року головний державний виконавець Губаль О.З. повідомив заявника про те, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження АСВП № 55125955 з примусового виконання виконавчого листа №308/7936/17 виданого 08.11.2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в розмірі 1500 грн. на кожну дитину, починаючи з 15.08.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, виконавець зазначив, що відповідно до ч.4 п.7 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів. Якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Заявник вказував на те, що при відсутності у нього заборгованості зі сплати періодичних платежів/аліментів, а відтак відсутності підстав у арешті всього належного майна, державний виконавець не скасував Постанову про арешт майна боржника від 05.12.2017 року у виконавчому провадженні № 308/7936/17.

Заявник вважає вищевказану бездіяльність виконавця протиправною, оскільки на даний момент у нього відсутня заборгованість зі сплати періодичних платежів, а постанова про арешт є похідною від заборгованості по аліментах, а відтак підлягає скасуванню.

При обґрунтуванні скарги заявник посилається на ст. 1, п.1 ч. 1 ст. 26, ч. 1ст. 13, ч. 1ст. 18 , 7 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 321,391 ЦК України, ст. 4,18,447,448 ЦПК України.

ОСОБА_1 , просить суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Олега Губаля та зобов`язати головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Олега Губаля або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби скасувати Постанову про арешт майна боржника від 05.12.2017 року у виконавчому провадженні № 308/7936/17.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 09.11.2021 року відкрито провадження за скаргою та призначено до розгляду по суті.

Заявник в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, на адресу суду подав заяву згідно якої підтримує таку повністю, просить розглядати у його присутності. Згідно поданої заяви вказує, що станом на час розгляду скарги в суді, заборгованість по сплаті аліментів відсутня, сплачує такі вчасно, офіційно не працевлаштований, але займається грузовими перевозками, за що отримує доходи. Клопотань про відкладення розгляду скарги призначеної на 08.12.2021 року не подавав.

Головний державний виконавець на розгляд скарги не з`явився, повідомлявся належним чином. Разом із тим на електронну адресу суду надійшли матеріали по справі №308/1480921. Так, державним виконавцем до суду надано розрахунок заборгованості по сплаті аліментів №2-5512955 від 08.12.2021. Окрім того, надано також і розпорядження про зарахування коштів від 01.12.2021, постанову про відкриття виконавчого провадження №55125955 від 13.11.2017.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася про дату та час розгляду скарги повідомлявся у встановленому порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали цивільної справи № 308/7936/17, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5ст. 124 Конституції Українисудові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Відповідно до ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно зіст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюютьсяЗаконом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"(ч. 1ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з положеннями ч. 1ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження"виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нормою п. 6 ч. 3ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Ч. 4 ст. 59 вказаної статті Закону наведені підстави, за наявності яких виконавець самостійно знімає арешт з усього майна (коштів) боржника або його частини. Такими підставами є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені п. 12розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 57 Закону № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 813/1341/15 зазначено наступний правовий висновок:

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2017, позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено. Розірвано шлюб, укладений 27 липня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №400. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1500/тисяча пятсот/грн. щомісячно починаючи з 15 серпня 2017 до досягнення дитиною повноліття.

На підставі виконавчого листа № 308/7936/17 від 08.11.2017 державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Губалем Олегом Зіновійовичем винесено постанову про відкриття провадження №55125955 від 13.11.2017, про стягнути про: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1500 грн. щомісячно починаючи з 15.08.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому постановою державного виконавця №5515955 від 05.12.2017 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом із тим, станом на 18.10.2021, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованість щодо сплати аліментів у ОСОБА_5 відсутня.

Вказане підтверджується також, розрахунком заборгованості по сплаті аліментів від 08.12.2021, що наданий державним виконавцем, 08.12.2021.

Окрім того, згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 , 27.10.2021 звернувся до головного державного виконавця із заявою про скасування належного йому майна. Підставою для звернення із вказаною заявою до головного виконавця, стало те, що ним погашено заборгованість по сплаті аліментів.

Однак згідно відповіді наданої ОСОБА_5 , з посиланням на ч.4 п.7 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Постанову про накладення арешту намарно боржника ОСОБА_5 , не скасовано.

При цьому як вказано вище, на день звернення ОСОБА_5 , до державного виконавця із заявою про скасування арешту на майно, так як і на день розгляду судом вказаної скарги заборгованість по сплаті аліментів погашена.

Відповідно до вимог п.19 розділу 3 «Інструкції з організації примусового виконання рішення» у день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

Статею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За положенням п.7 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів.

Так, зокрема, боржником у виконавчому провадженні, у якому накладено арешт на усе рухоме і нерухоме майно, яке належить боржнику.

Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В ч.2 ст.321 ЦК України зазначено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави дійти висновку, що боржник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, однак позбавлений такої можливості через наявність зареєстрованих обтяжень на належне, йому рухоме та нерухоме майно.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що арешт майна боржника є тимчасовим позбавленням власника права користування та розпорядження майном, тривалість якого встановлюється уповноваженою особою у спосіб, визначений законом. Одночасно з цим, накладення арешту є винятковим заходом обмеження права власності особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням.

За наведених вище обставин, у зв`язку з відсутністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів, у даному виконавчому провадженні відпала обґрунтована потреба для продовження арешту усього рухомого і нерухомого майна боржника. При цьому, добровільне погашення заборгованості та періодична сплата аліментів, за своєю природою повністю підпадає під дію п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», і є підставою для зняття арешту.

Покликання виконавця на відсутність підстав для зняття арешту є непереконливими, оскільки вони не відповідають критеріям обґрунтованості та пропорційності, а подальший арешт майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів стягувача і цілям, на досягнення яких спрямований арешт майна боржника.

Оскільки арешт на майно боржника накладався для забезпечення стягнення заборгованості зі сплати аліментів, яка була погашена боржником, а на даний час така відсутня, то за таких обставин, вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання у вигляді арешту майна боржника, втратили свою актуальність та є такими, що порушують право власності боржника на вільне розпорядження своїм майном.

Тобто, припинили існувати ті умови, які були підставою для накладення арешту. Подальше існування арешту порушує право скаржника, як власника майна, а тому такий арешт має бути скасований. За вказаних вище обставин, відсутні підстави вважати, що боржником буде допущено прострочення виконання рішення у майбутньому, а тому, державний виконавець мав усі законні підстави для скасування арешту майна боржника.

Суд зазначає, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено надання боржником підтвердження забезпечення виконання рішення суду в подальшому.

Натомість, забезпечення виконання судового рішення належить до повноважень державного виконавця. Так, відповідно до ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Так, оскільки у ОСОБА_5 , згідно наявних у матеріалах справи доказів, заборгованість щодо сплати аліментів відсутня, то відповідно і відсутні підстави щодо арешту майна боржника.

Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу, визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Губаль Олег Зіновійович, щодо не зняття арешту з усього належного боржнику ОСОБА_5 майна, що накладений постановою №55125955 від 05.12.2017 року та зобов`язати головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Олега Губаля або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби скасувати Постанову про арешт майна боржника від 05.12.2017 року у рамка виконавчого провадження 55125955 з примусового виконання виконавчого листа виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по справі №308/7936/17.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , на бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Губаля Олега Зіновійовича,- задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Губаль Олег Зіновійович, щодо не зняття арешту з усього належного боржнику ОСОБА_5 майна, що накладений постановою від 05.12.2017 року у рамках виконавчого провадження №55125955 з примусового виконання виконавчого листа виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по справі № 308/7936/17.

Зобов`язати головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Олега Губаля або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби скасувати постанову про арешт майна боржника від 05.12.2017 року у рамках виконавчого провадження №55125955 з примусового виконання виконавчого листа виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по справі №308/7936/17.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош