Постанова

Іменем України

15 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 490/3827/20

провадження № 61-9637св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової В. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Регіональний офіс водних ресурсів у Миколаївській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Ямкової О. О., Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області (далі - Регіональний офіс, установа) про визнання протиправним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Позовну заяву мотивував тим, що з 19 травня 2020 року він працював на посаді провідного юриста Регіонального офісу з випробувальним терміном у три місяці. Порушень трудової дисципліни не допускав, посадові обов`язки виконував сумлінно.

Проте поштою отримав наказ від 22 червня 2020 року № 24-п про притягнення його до дисціплінарної відповідальності за порушення обов`язків, визначених посадовою інструкцією від 19 травня 2020 року, яка втратила свою чинність, у зв`язку із затвердженням роботодавцем нової посадової інструкції від 29 травня 2020 року, з якою його ознайомлено.

Зі змісту наказу, що ним оскаржується, він дізнався про нібито невиконання ним завдань, визначених у наказі від 20 травня 2020 року № 4, з яким його під підпис роботодавець не ознайомлював та не доручав завдання щодо підготовки матеріалів про стягнення дебіторської заборгованості з

ТОВ «Прометей-Сервіс», у порушенні строків підготовки яких його у подальшому звинуватили.

ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірним та скасувати наказ

від 22 червня 2020 року № 24-П про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани за невиконання посадових обов`язків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня

2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ від 22 червня 2020 року № 24-П, виданий Регіональним офісом водних ресурсів у Миколаївській області про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Стягнуто з Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області на користь держави судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наказ про накладення дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема у ньому не зазначено, у чому конкретно полягає порушення підпунктів 7, 9, 25 пункту 2.2, підпунктів 1.1 пункту 4.1 посадової інструкції провідного юрисконсульта та чим це підтверджується.

Крім того, плани правової роботи на травень 2020 року та червень 2020 року не містять дати їх складання підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з ними.

При цьому суд першої інстанції звертає увагу, що відповідач не зазначає, які обставини призвели до шкоди, яким чином визначено тяжкість проступку, яка була заподіяна шкода установі працівником, який тільки приступив до роботи 19 травня 2020 року, під час випробувального строку у три місяці.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області задоволено.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 березня

2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 до Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області про визнання неправомірним наказу про накладення дисциплінарного стягнення та його скасування залишено без задоволення.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 840,80 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області 1 261,20 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Повернуто Регіональному офісу водних ресурсів у Миколаївській області судовий збір у розмірі 2 143,80 грн, сплачений надлишково за платіжним дорученням від 19 квітня 2021 року № 613.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав, що висновки суду першої інстанції про те, що провідний юрисконсульт не може піддаватися дисциплінарному стягненню у зв`язку з несвоєчасним виконанням дорученої роботи та за умови надання йому нового строку для виконання завдань, є помилковими, оскільки саме такі обов`язки покладені на провідного юрисконсульта його посадовою інструкцією, за невиконання яких він несе особисту відповідальністьта вимагають від нього сумлінного виконання норм КЗпП України (стаття 30 КЗпП України).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 травня

2021 року, залишити в силі рішення Центрального районного суду

м. Миколаєва від 22 березня 2021 року.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

15 червня 2021 року ухвалою Верховного Суду у складі судді

Коломієць Г. В. касаційну скаргу залишено без руху, надано час на усунення недоліків.

07 липня 2021 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., задоволено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, відкрито касаційне провадження, справу витребувано із Центрального районного суду м. Миколаєва

У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані докази, а дослідженим надав неправильну оцінку, зокрема планам правової роботи на травень 2020 року та червень 2020 року. Суд не звернув увагу на ту обставину, що догана оголошена на підставі посадової інструкції, яка втратила чинність, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, заявник стверджує про порушення роботодавцем положень статей 147-149 ЦПК України, на що суд апеляційної інстанції не звернув увагу.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду

від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17 (провадження

№ 61-38286св18), від 18 червня 2018 року у справі № 396/1560/16-ц (провадження № 61-11720св18).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2021 року Регіональний офіс подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити подану касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін як таку, що прийнята без порушень вимог матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Із 19 травня 2020 року ОСОБА_1 прийнято на посаду провідного юрисконсульта Регіонального офісу з тримісячним випробувальним терміном, з оплатою праці відповідно до штатного розпису.

ОСОБА_1 ознайомлено із посадовою інструкцією провідного юрисконсульта установи, затвердженою 19 травня 2020 року начальником установи, та проведено інструктаж з охорони праці, про що у наказі та посадовій інструкції провідного юрисконсульта ОСОБА_1 19 травня 2020 року проставив підпис з відміткою про ознайомлення.

Відповідно до планів правової роботи на травень 2020 року та червень

2020 року, складених головним юрисконсультом та затверджених заступником начальника Регіонального офісу 20 травня 2020 року та

02 червня 2020 року, визначено певний перелік завдань працівнику ОСОБА_1 щодо особистого виконання ним як провідним юрисконсультом установи.

З цими планами позивач під підпис не ознайомлювався.

Згідно із підпунктами 7, 9 та 25 пункту 2.2 посадової інструкції провідного юрисконсульта, затвердженої та підписаної 19 травня 2020 року, 20 травня 2020 року начальник установи видав наказ № 4 для вирішення основних завдань Регіонального офісу, згідно з яким ОСОБА_1 у строк до

15 червня 2020 року, необхідно було підготувати матеріали про стягнення дебіторської заборгованості з ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» та з ТОВ «Прометей-Сервіс», пред`явити у цей строк позови до суду.

Наказ від 20 травня 2020 року № 4 ОСОБА_1 вручено, але від підпису про його ознайомлення він відмовився, про що 20 травня 2020 року складено акт.

Мотивів відмови ОСОБА_1 не навів.

Зі змісту підпунктів 7, 9 та 25 пункту 2.2 посадової інструкції провідного юрисконсульта, затвердженої 19 травня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 як провідний юрисконсульт установи бере участь у підготовці матеріалів щодо забезпечення захисту майнових прав і законних інтересів Регіонального офісу в разі невиконання чи неналежного виконання договірних зобов`язань; готує матеріали до суду, у тому числі складає позовні заяви, клопотання, пояснення; виконує службові доручення начальника Регіонального офісу.

Наказом від 26 червня 2020 року № 40 посадова інструкція провідного юрисконсульта, затверджена 19 травня 2020 року, втратила чинність.

29 травня 2020 року затверджено нову посадову інструкцію провідного юрисконсульта, яка містить положення підпунктів 7, 9 та 25 пункту 2.2, ідентичного змісту, до посадової інструкції провідного юрисконсульта, яка згідно з наказом від 26 червня 2020 року втратила чинність.

Зі змістом посадової інструкції провідного юрисконсульта, затвердженої

29 травня 2020 року, ОСОБА_1 ознайомлений.

Із доповідних записок та актів працівників установи встановлено, що у визначений строк, до 15 червня 2020 року, ОСОБА_1 не виконав завдання, покладені на нього наказом від 20 травня 2020 року, а також був відсутній на робочому місці.

Наказом начальника Регіонального офісу від 16 червня 2020 року №5 з посиланням на наказ від 20 травня 2020 року № 4 від ОСОБА_1 витребувано письмові пояснення щодо невиконання ним робіт з підготовки матеріалів щодо ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» і ТОВ «Прометей-Сервіс» та пред`явлення їх до суду у строк до 15 червня

2020 року.

Від підпису та ознайомлення з наказом ОСОБА_1 відмовився.

Письмових пояснень за цим фактом ОСОБА_1 не надав.

Наказом начальника Регіонального офісу від 22 червня 2020 року № 24-П провідному юрисконсульту ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання посадових обов`язків.

У змісті наказу № 24-П викладено обставини вчиненого працівником дисціплінарного проступку, який полягає у невиконанні особисто дорученої роботи з підготовки матеріалів щодо ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» і ТОВ «Прометей-Сервіс» у встановлені наказом від 20 травня

2020 року № 4 строки, що є порушенням обов`язків провідного юрисконсульта, які викладені у підпункту 25 пункту 2.2 його посадової інструкції від 19 травня 2020 року. Також у наказі зазначено про відмову від надання письмових пояснень за встановленим фактом.

Наказом начальника Регіонального офісу від 22 червня 2020 року № 7, у зв`язку з невиконанням у встановлений строк необхідних для установи завдань, ОСОБА_1 повторно доручено особисто виконати ці завдання у строк до 06 липня 2020 року.

Від підпису про ознайомлення з наказом ОСОБА_1 відмовився, про що складено акт.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно й сумлінно, своєчасно й точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової та технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення: догана та звільнення.

При вирішенні питання про правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності підлягає з`ясуванню, в чому конкретно проявилось порушення трудової дисципліни, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи правомочним органом накладено дисциплінарне стягнення, чи не закінчився для цього встановлений строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при обранні виду стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Зі змісту оскаржуваного наказу встановлено обставини вчиненого провідним юрисконсультом ОСОБА_1 дисціплінарного проступку, який полягав у невиконанні особисто дорученої роботи з підготовки матеріалів щодо дебіторської заборгованості ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» і ТОВ «Прометей-Сервіс» для звернення до суду у встановлені наказом від 20 травня 2020 року №4 строки, що є порушенням обов`язків провідного юрисконсульта, які викладені у підпункті 25 пункту 2.2 посадової інструкції провідного юрисконсульта, затвердженої 19 травня 2020 року. ОСОБА_1 відмовився від надання письмових пояснень щодо невиконання доручення.

Отже, проаналізувавши усі надані учасниками справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що процедура та порядок накладення начальником Регіонального офісу на

ОСОБА_1 дисціплінарного стягнення, які визначені статтями 147-149 КЗпП України та Правилами внутрішнього трудового розпорядку установи, дотримані, а вид самого стягнення відповідає характеру проступку, попередній роботі позивача та іншим суттєвим обставинам, встановленим під час видачі наказу, що оскаржено працівником.

Доводи касаційної скарги щодо скасування попередньої посадової інструкції провідного юрисконсульта, на яку як на підставу застосування стягнення послався роботодавець, на увагу не заслуговують, оскільки на час вчинення дисциплінарного проступку позивачем посадова інструкція від 19 травня 2020 року була чинною, а позивач мав керуватися її положеннями у своїй роботі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судового рішення суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду апеляційної інстанції.

Таким чином, судом апеляційної інстанцій виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець