Ухвала

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 463/9031/19

провадження № 61-20290ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що 27 березня 2019 року між

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки,

з 25 липня 2015 року у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою Львівського МКП «Львівтеплоенерго» за період з квітня 2019 року по серпень 2019 року заборгованість за послуги

з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 становить 1 044,96 грн.

Позивач також зазначав, що відповідачі є колишніми членами сім`ї попереднього власника, проживають у квартирі та користуються житлово-комунальними послугами, виселитися в добровільному порядку не бажають, оплату послуг з теплопостачання не проводять, чинять йому перешкоди у користуванні квартирою.

Посилаючись на те, що зазначену заборгованість позивач оплатив самостійно, а послугами теплопостачання фактично користуються відповідачі, ОСОБА_2 просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на свою користь в порядку регресу суму сплачених ним коштів за період з 01 квітня 2019 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 1 044,96 грн за надані послуги з теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 08 лютого

2021 року (у складі судді Грицка Р. Р.) позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в порядку регресу за оплату послуг з теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1 , за період з 01 квітня 2019 року

по 31 серпня 2019 року у розмірі 522,48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість

в порядку регресу за оплату послуг з теплопостачання у квартирі

АДРЕСА_1 , за період з 01 квітня 2019 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 522,48 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року

(у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Ванівського О. М., Мельничук О. Я.) рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 лютого

2021 року залишено без змін.

11 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації,

що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 11 листопада

2019 року справу № 463/9031/19 призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку регресу, тобто ціна позову становить

1 044,96 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 =

227 000 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну та предмет позову у справі, складність справи, а також її значення для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК Українивизначено, що

суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова

від 08 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку регресу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк