Справа № 459/43/21 Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я.
Провадження № 22-ц/811/2990/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:80
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Симця В.І.;

адвоката Пащука А.І. - представника позивача Цвіра Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Укрзахідвуглебуд» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за період затримки розрахунку, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період часу з грудня 2017 року по березень 2018 року в сумі 8 810 грн. 45 коп. та 242 329 грн. 65 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 13.03.2018 року позивач був звільнений з роботи у відповідача, однак відповідні кошти йому вчасно виплачені не були і остаточний розрахунок з ним проведено не було (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Укрзахідвуглебуд» в користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати за період часу з 30.12.2017 року по 13.03.2018 року у сумі 8 810 грн. 45 коп. та 10 000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також100 грн. судового збору.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Укрзахідвуглебуд» в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

У решті вимог відмовлено (а.с. 166-170).

Дане рішення оскаржив представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що «відповідач не просив зменшити середній заробіток та не подав заперечень щодо розрахунку» (а.с. 173-178).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 2 статті 10 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено (зокрема) неправильне застосування норм матеріального права.

Аналогічне за змістом положення міститься і у частині 3 статті 400 ЦПК України, якою також встановлено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено (зокрема) неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з вищенаведеного, суд будь-якої інстанції не вправі допускати неправильного застосування норм матеріального права незалежно від того, чи міститься посилання на таке неправильне застосування норм матеріального права в доводах іншої сторони спору. Наведене не суперечить засадам загальності сторін, оскільки даний принцип полягає у прояві в формі змагальності ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі, та забезпечує повноту дослідження обставин справи.

За змістом положень статей 411 (частина 5) та 417 (частина 1) ЦПК України, висновки та вказівки судів касаційної інстанції є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанцій.

Пунктом 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках діє як суд касаційної інстанції з метою забезпечення однакового застосування норм права касаційними судами.

За вищенаведеного суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вправі був посилатися на правові позиції, що були викладеними Великою Палатою Верховного Суду в судових рішеннях за наслідками розгляду цивільних справ з аналогічних правовідносин з застосуванням тих же норм права, які застосував Верховний Суд при ухваленні цих судових рішень.

В той же час, доводи суду, які наведені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, апелянтом належними та допустимими доказами не спростовано.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що «відповідач не просив зменшити середній заробіток та не подав заперечень щодо розрахунку», а відтак суд не вправі був відмовляти у задоволенні частини позовних вимог посилаючись на судову практику Верховного Суду, до уваги прийматися не можуть.

Частиною 2 ст. 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

В той же час, апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (або) докази, що мають значення для справи, судом були встановленими, дослідженими чи оціненими неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо, так само, які не містить доводів та (або) заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 липня 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 06 грудня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.