У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого-судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород скаргу ОСОБА_1 , в особі представника по довіреності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування накладення арешту на майно та кошти по виконавчому листу №2-396/10, відповідач: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч.6 ст.268 ЦПК України 08.12.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 13.12.2021 року.

ОСОБА_1 , в особі представника по довіреності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою на дії Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про скасування накладення арешту на майно та кошти по виконавчому листу №2-396/10.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021, скаргу залишено без руху, із зазначенням недоліків які слід усунути.

08.11.2021 від заявників надійшла заява про виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2021.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2021 року відкрито провадження за скаргою та призначено до розгляду по суті.

Скарга мотивована тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2010 року у справі №2 396/2010, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.06.2011 року позов гр.. ОСОБА_4 задоволено та стягнуто солідарно з гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 на користь гр. ОСОБА_4 84455,37 грн., а також судових витрат, з яких 853,17 грн. судового збору та витрат на ІТЗ розгляду справи.

14.06.2011 року Ужгородським міськрайонним судом було видано виконавчий лист №2- 396/10 виконавчий лист №2-396/10 про стягнення солідарно із гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 на користь гр. ОСОБА_4 84455,37 грн., а також судових витрат, з яких 853,17 грн. судового збору та витрат на ІТЗ розгляду справи.

Ужгородським MB ДВС було відкрито виконавче провадження ВП 27397449 та постановою державного виконавця від 16.08.2011 року на виконання виконавчого листа №2-396/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом у справі №2-396/10 було накладено арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

У скарзі при цьому вказано на те, що у зв`язку із нововиявленими обставинами рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2012 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2010 року у справі №2396/2010 було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові гр. ОСОБА_4 до гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 , 3-х осіб гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2-396 від 26.02.2021 року із виправленням описки Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2-396 від 10.08.2021 року було скасовано вжиті заходи забезпечення позову 01.10.2009 року за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2п-4166/09 гр. ОСОБА_4 щодо арешту майна та коштів відповідачів гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до набрання рішення суду законної сили у даній справі, у зв`язку із набранням законної сили рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2012 року.

Разом із тим, заявники зазначають, що згідно Інформаційної довідки №273254781 від 03.09.2021 року та Інформаційної довідки №273666554 від 07.09.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не скасовано арешт на майно та кошти відповідачів гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по виконавчому листу №2-396/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом у справі №2-396/10.

При обґрунтуванні скарги, заявники посилаються, на положення 447 ЦПК України, правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду (від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/13), ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження».

При цьому заявники вказують на те, що оскільки, відсутні правові підстави продовження дії арешт на майно та кошти відповідачів гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по виконавчому листу №2-396/10, виданому Ужгородським міськрайонним судом у справі №2-396/10, у зв`язку із набранням законної сили рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2012 року, та за Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2-396 від 26.02.2021 року, якою було скасовано вжиті заходи забезпечення позову 01.10.2009 року, тому, відповідачі гр. ОСОБА_1 в особі представника гр. ОСОБА_2 та гр. відповідач ОСОБА_3 ,, змушені звернутися до суду із цією скаргою про скасування щодо арешту майна та коштів.

Так, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 447,448 ЦПК України, ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», просять суд: скасувати накладені за постановою державного виконавця від 16.08.2011 року на виконання виконавчого листа №2-396/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом у справі №2-396/10 арешти на майна боржника гр. ОСОБА_1 та боржника гр. ОСОБА_3 оголошення заборони на відчуження.

Заявники в судове засідання не з`явилася про дату та час розгляду скарги повідомлялася належним чином. Від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , адвоката Гриньо Д.Д., надійшла заява про розгляд скарги за їх відсутності, скаргу підтримують та просять задовольнити.

Державний виконавець на розгляд скарги не з`явився, повідомлявся належним чином. 08.12.2021 на електронну адресу суду надійшов відзив на скаргу, за підписом начальника відділу державної виконавчої служби С. Хваста. Вказує на те, що у ВДВС перебувало виконавче провадження ВП27397449 із примусового виконання виконавчий лист №2-396/10 від 14.06.2011 виданого Ужгородським міськрайонний судом про стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_4 84455,37 грн , а також судові витрати. Постановою виконавця від 16.08.2011 року було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. 28.03.2021 державним виконавцем керуючись п.2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Проти задоволення скарги заперечує, вказує на те, що підстави для скасування державним виконавцем постанови про арешт майна відсутні.

Інші учасники в судове засідання не зявились, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд приходить до висновку про можливість розгляду вказаної скарги за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали цивільної справи №2-396/10, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третіх осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.10.2009 накладено арешт на майно або грошові кошти ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) в межах суми позовних вимог (66245 грн.) до набрання рішення суду законної сили.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2010 року по справі №2-396/2010 змінений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третіх осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму заподіяної шкоди завданої в результаті ДТП в розмірі 84455, 37 грн., а також судові витрати, з яких 853, 17 грн. судового збору та 252, 50 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28.04.2011 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 задоволено частково, а саме Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2010 року змінено, доповнено його резолютивну частину та зобов`язано ОСОБА_4 передати відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 запчастини, зняті із пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу FIAT PUNTO 1,4 MPI 8V реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до переліку, зазначеного в звіті про оцінку вартості матеріального збитку від 27.08.2009 року, а в решті рішення залишено без змін.

Згідно матеріалів скарги встановлено, що в Ужгородському МВ ДВС на виконанні перебувало виконавче провадження №27397449 із примусового виконання виконавчого листа №2-396/10 виданого 14.06.2011 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення солідарно із гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 на користь гр. ОСОБА_4 84455,37 грн., а також судових витрат, з яких 853,17 грн. судового збору та витрат на ІТЗ розгляду справи.

16.08.2011 державним виконавцем із метою забезпечення виконання рішення суду по вказаному виконавчому документу та відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

25.06.2012 року ОСОБА_3 подав заяву про перегляд рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 28.04.2011 року по цивільній справі №22-ц/0790/454/11, яким було змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2010 року по цивільній справі №2п-396/10, у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2012 року задоволено апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 , яким рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третіх осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2-396 від 26.02.2021 року (із врахуванням виправленної описки Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2-396 від 10.08.2021 року) постановлено:

«Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.10.2009 року по справі №2п-4166/09 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третіх осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді укладення арешту на майно або грошові кошти ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_1 ) в межах суми позовних вимог (66245 гри.) до набрання рішення суду законної сили - скасувати.».

Разом із тим, згідно Інформаційної довідки №273254781 від 03.09.2021 року та Інформаційної довідки №273666554 від 07.09.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не скасовано арешт на майно та кошти відповідачів гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по виконавчому листу №2-396/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом у справі №2-396/10. Копія вказаної довідки міститься в матеріалах справи.

З метою скасування постанови про накладення арешту на майно, ОСОБА_1 , в особі представника звернувся до Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), разом із тим у відповідь на яку, боржником отримано листа.

Згідно листа Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Ужгородському MB ДВС на виконанні перебувало виконавче провадження ВП 27397449 із примусового виконання виконавчого листа № 2-396/10 виданого 14.06.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 84455,37 грн., а також судові витрати, з яких 853,17 грн. судового збору та 252,50 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи. 16.08.2011 державним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення суду по вищезазначеному виконавчому документу та у відповідності до ст.5 7 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. 28.03.2012 державним виконавцем керуючись п.2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, яку з виконавчим документом було скеровано на адресу стягувана. Стягувачем повторно на виконання вищезазначений виконавчий документ не подавався.

При цьому у листі вказано, що боржником сума боргу не була сплачена, арешт з майна не знімався, статтею 50 Закону країни «Про виконавче провадження» у редакції від 22.12.2011 року чітко визначено наслідки завершення виконавчого провадження та порядок зняття арешту з майна при їх завершені. А також вказується, що виконавче провадження було завершено 28.03.2012 року, а саме рішення було скасовано 26.09.2012 року, тобто за межами діючого виконавчого провадження, а завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», однак згідно положень ст. 59 вказаного Закону, не передбачено скасування арешту державним виконавцем, у даному випадку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст.10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 вказаної норми, а саме п.1, виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Згідно п.п.1, 6,8 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження: виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Як вказано вище рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2012 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2010 року у справі №2396/2010 було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові гр. ОСОБА_4 до гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 , 3-х осіб гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Таким, чином скасовано рішення суду за яким було видано виконавчий лист №2-396/10, та в подальшому за яким було відкрито виконавче провадження №27397449, в рамках якого і було винесено постанову про арешт майна.

Окрім того, також встановлено, що 28.03.2012 державним виконавцем керуючись п.2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, яку з виконавчим документом було скеровано на адресу стягувача. Стягувачем повторно на виконання вищезазначений виконавчий документ не подавався.

Відповідно до ч. 4 , ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Згідно ч.5 вказаної норми у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В даному випадку скаржник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, який за заявою скаржника, не зняв арешту з належного йому майна, в той час як рішення суду, за яким видано виконавчий документ скасовано.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Порядок зняття арешту з майна, на яке державним виконавцем накладено арешт, регламентовано Постановою №5 від 03.06.2016 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Відповідно до п.5 даної Постанови, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Тобто, учасник виконавчого провадження, який не погоджується з постановою про арешт майна, яке йому належить, має звернутися до суду зі скаргою в порядку норм Розділу VII ЦПК України, а отже заявником вибрано правильний спосіб захисту в даному випадку.

При цьому, завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону на час винесення постанови державного виконавця).

Частиною другою статті 50 Закону передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 30 Закону державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: -закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; -повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; -повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з приписами статті 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Отже наявність арешту майна заявника при таких обставинах в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна порушує права заявника як власника майна.

Відповідно до положень ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тому суд вбачає підстави для задоволення скарги та, задля повного захисту прав заявника, скасування вказаного вище арешту його майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 18,39,59 ст. ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд,-

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 , в особі представника по довіреності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування накладення арешту на майно та кошти

по виконавчому листу №2-396/10, відповідач: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),- задовольнити.

Скасувати накладений за постановою державного виконавця від 16.08.2011 року в межах ВП 27397449 на виконання виконавчого листа №2-396/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом у справі №2-396/10 арешт майна боржника гр. ОСОБА_1 та боржника гр. ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош