Провадження №22-ц/812/2139/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Данилової О.О., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу №487/2366/21 за апеляційною скаргою Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення, яке постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Сухаревич Зінаїди Миколаївни о 14 годині 30 хвилині у приміщенні цього суду 06 серпня 2021 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення авансового внеску та інфляційних втрат,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Заводський ДВС) про стягнення авансового внеску та інфляційних втрат.

Позов мотивовано тим, що у червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою про відкриття виконавчого провадження з метою виконання виконавчого листа31 березня 2017 року, виданого на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №2/487/1888/16. До заяви про відкриття виконавчого провадження був доданий чек про сплату авансового внеску на суму 3200 грн., без якого на той час заява про відкриття виконавчого провадження не приймалася. Відповідачем на підставі наданих позивачем документів було відкрито виконавче провадження за №54298136. 28 липня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно частини 3 статті 43 Закону України «Про виконавче провадження» після закінчення виконавчого провадження авансовий внесок повертається стягувачу, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернулася за його поверненням. Однак, авансовий внесок їй повернуто не було, що є порушенням зазначених вимог закону. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Позивач як спадкоємець ОСОБА_2 за заповітом (її правонаступник у виконавчому провадженні) звертався також до відповідача з заявою про повернення авансового внеску. Проте листом від 20 листопада 2021 року позивачу було відмовлено в поверненні авансового внеску.

Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач свої зобов`язання з виконання виконавчого документа та повернення грошей (авансового внеску) виконав не в повному обсязі, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. неповернутого авансового внеску з урахуванням інфляційних втрат з червня 2017 року, а також судові витрати.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивований тим, що у виконавчому провадженні № липня 2017 року винесена постанова про його закінчення на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним фактичним його виконанням. стягувачем у цьому виконавчому провадженні була ОСОБА_2 , боржником ОСОБА_3 . Оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, повернення йому авансового внеску без заміни сторони виконавчого провадження є неможливим.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2021 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 3662 грн. 35 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 802 грн. 37 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно з частиною 3 статті 43 Закон України «Про виконавче провадження» невикористаний авансовий внесок в сумі 3200 грн., який сплатила ОСОБА_2 , мав бути їй повернутий.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, тому позивач, який є її єдиним спадкоємцем, згідно із положеннями статей 1218, частини 5 статті 1268 ЦК України підтвердив повноваження для звернення з відповідним позовом до суду як правонаступник особи у виконавчому провадженні, якою було сплачено спірні кошти.

Також суд дійшов висновку, що через встановлення у відповідача заборгованості перед стягувачем ОСОБА_2 , з відповідача на користь позивача, який є правонаступником ОСОБА_2 , також підлягає індексу інфляції з моменту виникнення грошового зобов`язання - 462,35 грн.

В апеляційній скарзі Заводський ДВС вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що у позивача відсутнє свідоцтво про право на спадщину а саме на авансовий внесок, тоді як таке свідоцтво є документом, що підтверджує право власності спадкоємця на спадкове майно.

Також хибним є висновок суду про те, що ОСОБА_1 як спадкоємець стягувача у виконавчому провадженні має право на звернення з даним позовом, тоді як він мав звертатися до суду в силу положень статті 447 ЦПК України за захистом своїх прав не с позовною заявою, а із скаргою на дії державного виконавця

У відзиві на позовну заяву позивач просить відмовити апелянту в повному обсязі, зробити уточнений перерахунок стягування за статтею 625 ЦК України.

Відзив мотивований тим, що твердження заявника суперечать положенням частини 3 статті 43 Закону України «Про виконавче провадження». Твердження відповідача про ненадання стягувачем своїх банківських реквізитів суперечить положенням п. 8 ч. 4 статті 4 вказаного закону та інструкції. Крім того, стягувач після закінчення виконавчого провадження ще раз надавав відповідачу картковий рахунок з метою повернення авансового внеску. На думку позивача, в суді не було підтверджено належним чином факт знищення виконавчого провадження. Після подання апеляційної скарги він також вважає за необхідне виправити розрахунок, здійснений судом першої інстанції про стягнення на підставі статті 625 за період з серпня 2018 року по листопад 2018 року та з грудня 2020 року по даний час.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Заводському відділі державної виконавчої служби міста Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області знаходилось виконавче провадження № 54298136 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 31 березня 2017 року по справі № 2/487/1888/2016, про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користування квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 комплект ключів від квартири АДРЕСА_1 .

Також суд вважав встановленим, що на виконання приписів частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач ОСОБА_2 сплатила на користь відповідача авансовий внесок у розмірі 3200 грн., і вказані обставини визнані відповідачем.

Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Черткова О.О. від 28 липня 2021 виконавче провадження № 54298136 з виконання виконавчого листа № 2/487/1888/2016, виданого 31 березня 2017 року, закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення згідно виконавчого документу в самостійний строк (а.с. 11).

Згідно з частиною 3 статті 43 Закону після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу авансовий внесок повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно абзацу 3 пункту 3 глави VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції чинній на час закінчення виконавчого провадженні № 54298136), у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа невикористаний авансовий внесок повертається стягувачу не пізніше трьох робочих днів з дня винесення відповідної постанови.

Таким чином, у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу невикористаний авансовий внесок повертається стягувачу.

Судом першої інстанції встановлено і таке не заперечується відповідачем, що стягувачу ОСОБА_2 авансовий внесок повернутий не був.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Згідно з листом державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 28 липня 2020 року №656/02-14 Олени Білецької у провадженні контори знаходиться спадкова справа № 184/2019, заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 , який спадщину прийняв (а.с. 13).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 свої вимоги про стягнення з відповідача авансового внеску, обґрунтовував тим, що він як спадкоємець майна померлої ОСОБА_4 та її правонаступник, має право на отримання неповернутого спадкодавцеві авансового внеску.

Суд, частково задовольнивши позовні вимоги, погодився з такими доводами позивача.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу(спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні є правонаступництво. Цивільному праву відомі дві форми правонаступництва - універсальне та сингулярне.

Зокрема, спадкування є різновидом універсального правонаступництва.

Так, як зазначено у статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Однак, відповідно до статті 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Ці положення закону кореспондуються з частиною 1 статті 515 ЦК України, відповідно до якої заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Згідно із наявними у справі доказами, виконавче провадження № 54298136, в якому спадкодавець ОСОБА_2 була стягувачем, проводилась щодо виконання виконавчого листа № 2/487/1888/2016 про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користування квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 комплект ключів від цієї квартири.

Тобто покладені на боржника ОСОБА_3 обов`язки у вказаному виконавчому провадженні нерозривно пов`язані з особою стягувача ОСОБА_2 , що унеможливлює перехід її прав та обов`язків у цьому виконавчому провадженні до спадкоємців.

За такого до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , не увійшли її права та обов`язки стягувача у виконавчому провадженні № 54298136, зокрема й право на повернення авансового внеску, а тому суд помилково дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача як спадкоємця ОСОБА_2 суми авансового внеску. Таке є підставою для відмови у позові, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з вимогами апеляційної скарги.

Оскільки рішення судом першої інстанції постановлено з порушенням вимог матеріального права, в силу положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України його необхідно скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

З огляду на результати розгляду апеляційної скарги та положення статті 141 ЦПК України необхідно провести розподіл судових витрат, поклавши їх на позивача, тому з останнього на користь відповідача необхідно стягнути 1203 грн. 55 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 серпня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення авансового внеску та інфляційних втрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , 1203 грн. 55 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Тищук

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 21 грудня 2021 року