КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Київ

Справа № 369/1708/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2021 року, постановлену у складі судді Дубас Т.В., про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - державний реєстратор, приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Герасимів Юлія Вадимівна про визнання недійсним правочину, скасування рішення зі скасуванням запису про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: державний реєстратор, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Герасимів Юлія Вадимівна про визнання недійсним правочину, скасування рішення зі скасуванням запису про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння.

09 червня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: земельну ділянку площею 0,2009 га, кадастровий номер :01:041:0190, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду за результатом розгляду даної справи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,2009 га, кадастровий номер :01:041:0190, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - до набрання законної сили рішенням суду за результатом розгляду даної справи;

- накладення заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно нерухомого майна - до набрання законної сили рішенням суду за результатом розгляду даної справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивачем було додано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 89958795 від 24 грудня 2020 року на 2 аркушах на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 є дійсно власником земельної ділянки площею 0,2009 га, кадастровий номер :01:041:0190, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, висновок суду про те, що до матеріалів справи додано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, датований 21.12.2015 року, що втратив чинність, є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є єдиним власником земельної ділянки з 21.12.2015 року по сьогоднішній час, жодних дій, спрямованих на відчуження земельної ділянки, не здійснював, оскільки придбав законним шляхом вищевказану земельну ділянку. Позивач не надав жодних доказів, того, що ОСОБА_3 приймаються заходи з продажу вищевказаної земельної ділянки, а також не наведено вмотивованого обґрунтування, що саме цей захід необхідно вжити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін, підтримав доводи та пояснення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ні до матеріалів справи, ні до заяви про забезпечення позову не додано доказів того, кому на даний час належить земельна ділянка площею 0,2009 га, кадастровий номер :01:041:0190, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До матеріалів справи додано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, датований 21.12.2015 року, що втратив чинність. За таких обставин, враховуючи те, що заявником не додано доказів щодо відчуження або переходу права власності на земельні ділянки, на які позивач просить накласти арешт, факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у забезпеченні позову.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

З виділених матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - державний реєстратор, приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Герасимів Ю.В., позивач ОСОБА_1 просить:

- визнати недійсним правочин, оформлений як «Ухвала Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 334/57062/15-ц провадження № 2/286/27097/2015 від 21 березня 20і5 року»;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2*309868 від 21.12.2015 13:37:05 приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 12646914 здійсненого 21.12.2015 3:31:19 державним реєстратором, приватним нотаріусом Герасимів Ю.В., Києво-Святошинський районний нотаріальний округ Київської області;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2009 га, кадастровий номер :01:041:0190, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі земельної ділянки в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,2009 га, кадастровий номер :01:041:0190, у межах згідно з планом, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 650010 від 19 травня 2009 року, виданим начальником управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі ОСОБА_6 , та договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 18 грудня 2007 року 1293, № 1297. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В результаті надання правової допомоги позивачу стало відомо, що на підставі ухвали Шевченківського районного суду від 21 березня 2015 року, постановленої суддею Шевченківського районного суду міста Києва Фроловою І.Ф. у справі № 334/57062/15-ц про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_4 тапозивачем, було проведено державну реєстрацію переходу права власності на земельну ділянку шляхом її перереєстрації з позивача на користь відповідача ОСОБА_4 , у зав`язку з чим земельна ділянка кадастровий номер :01:041:0190 вибула з власності позивача, згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Однак, позивач не здійснював жодних юридично значущих дій, спрямованих на розпорядження земельною ділянкою, та передачу її у власність будь-яким третім особам в тому числі відповідачу.

Згідно з правочином, який оформлено, як «ухвала Шевченківського районного суду Києва від 21 березня 2015 року по справі № 334/57062/15-ц (провадження 2/286/27097/2015)» за ОСОБА_4 визнається право власності на земельну ділянку площею 0,2009 га за адресою: АДРЕСА_1 та закріплюється обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 15000 грн.

Проте, позивач ніколи не приймав участі та не був стороною в судових спорах між ним та відповідачем ОСОБА_4 , до дня подачі цієї позовної заяви, нікого на представництво своїх інтересах в подібних судових справах не уповноважував, ніяких мирових угод чи правочинів стосовно належної йому земельної ділянки в період з 01 січня 2015 року по сьогоднішній день не укладав.

Відповідно до листа Шевченківського районного суду м. Києва № 01-14/289/2020/К-203 від 21 грудня 2020 року, в автоматизованій системі документообігу суду справа за № 334/57062/15-ц не обліковується. Також справ за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в АСДС не виявлено.

24 грудня 2020 року з відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, представником позивача була отримана інформація про те, що стосовно майна позивача було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27309868 від «21» грудня 2015 року о 13:37:05 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Герасимів Ю.В. на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за номером: 4554, виданий: 21 грудня 2015 року, видавник: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В., у зв`язку з чим право власності на майно було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Таким чином, земельна ділянка позивача вибула з володіння позивача поза його волевиявленням та була повторно відчужена ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , без достатнього обсягу прав та повноважень ОСОБА_4 щодо розпорядження земельною ділянкою позивача та згідно з відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_3 без законних на те підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З виділених матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо нерухомого майна - земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_3 , про що свідчить факт звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Встановлено, що предметом цього позову є оспорювання факту набуття права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_3 та скасування реєстраційних дій щодо спірного майна, вчинених приватним нотаріусом.

Крім того, позивач заявив позовну вимогу про витребування вказаної земельної ділянки від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

На підтвердження вимог заяви про забезпечення позову представником позивача надано, зокрема : - копію державного акту на право власності на земельну ділянку від 19 травня 2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; - копії договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 18 грудня 2007 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михальченко М.М. за реєстровими № 1293, № 1297, укладених між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, площею 0,1004 га по АДРЕСА_1 , та між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, площею 0,1005 га по АДРЕСА_1 ; - Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 24 грудня 2020 року, згідно з якою право власності на земельну ділянку, площею 0,201 га, по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:041:0190, зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2015 року.

В заяві про забезпечення позову позивач робить припущення про те, що предмет даного спору - земельна ділянка може бути відчужена до вирішення цієї справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що є предметом цього позову.

При розгляді вказаної заяви суд першої інстанції належним чином не врахував вимоги ст. 149-150 ЦПК України, що регулюють питання вжиття заходів забезпечення позову, а також, що між сторонами дійсно виник спір щодо нерухомого майна - земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_3 , не в повному обсязі з`ясував обставини, за яких позивач просив вжити заходи забезпечення позову та не дослідив питання відповідності та співмірності позовних вимог виду забезпечення позову.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 5 ч.1 ст. 2 цього Закону визначено, що обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Тобто, проведення в подальшому державними реєстраторами будь-яких реєстраційних дій, які підтверджують набуття, зміну або припинення речових прав щодо цього спірного нерухомого майна, може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення судом позову у вказаній справі та поновлення порушених прав позивача. Разом з тим, такий вид публічного обтяження як накладення арешту на майно застосовується для забезпечення збереження майна, що може бути передано або реалізоване третім особам.

Судом також не враховано, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог, у зв`язку з чим необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, посилання суду першої інстанції про те, що заявником не додано доказів щодо відчуження або переходу права власності на земельні ділянки, на які позивач просить накласти арешт, є помилковими, оскільки до заяви представником позивача додано докази того, що станом на 24.12.2020 року земельна ділянка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 ; забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, та позивач просить накласти арешт на майно, яке є предметом спору, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Оскільки ОСОБА_3 , як зареєстрований одноосібний власник спірного нерухомого майна, що є предметом даного спору, має об`єктивну реальну можливість вчинення дій, які можуть в подальшому утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на спірне нерухоме майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_3 , оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії по відчуженню спірного майна.

Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно - земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .

При цьому колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково, оскільки накладення арешту на спірне нерухоме майно є співмірним, достатнім та ефективним заходом забезпечення позову та не потребує додатково встановлення заборони на вчинення будь-який дій щодо відчуження земельної ділянки, адже накладення арешту на майно включає в себе заборону на його відчуження.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про забезпечення позову не були враховані вищевказані обставини справи, надані докази у підтвердження заяви про забезпечення позову, допущено порушення норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2021 року скасувати та прийняти постанову:

Заяву ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,2009 га, кадастровий номер :01:041:0190, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 - до набрання законної сили рішенням суду за результатами розгляду даної справи.

Строк пред`явлення до виконання постанови - 3 роки.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.