Справа № 206/5755/21
Провадження № 2-о/206/901/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.,

присяжних: Мордань І.Г.,

Волкова М.І.,

за участю секретаря судового засідання Дерця В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги,

за участю:

прокурора Путрова А.В.,

представника заявника лікаря-психіатра Щур О.В.,

особи, стосовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку у судовому засіданні ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17 грудня 2021 року ОСОБА_1 було госпіталізовано до психіатричного стаціонару.

За думкою комісії лікарів, хворий безпорадний і не може самостійно задовольнити основні життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах.

ОСОБА_1 письмової згоди на госпіталізацію до КП «ДБКЛПД» ДОР не надав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою.

У судовому засіданні представник заявника лікар - психіатр просив задовольнити заяву.

Прокурор Путров А.В. в судовому засіданні зазначив, що не вбачає причин для госпіталізації.

Особа, стовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку у судовому засіданні заперечував проти госпіталізації, вважав, що необхідності у госпіталізації немає, оскільки він проживає разом з матір`ю та сестрою, та іноді до них приїздить ОСОБА_2 у якої ОСОБА_1 працює охоронцем у своєї сестри ОСОБА_2 на підприємстві. ОСОБА_1 прибирав в будинку та в них з мамою та сестрою виникла сварка, у зв`язку з чим ОСОБА_2 написала заяву про госпіталізацію. Разом з тим зазначив, що йому не відомо чому саме вони хочуть його госпіталізувати, але вважає, що в них є таке бажання, для того, щоб висилити його з будинку.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника лікаря - психіатра, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У судовому засіданні було встановлено, що 17.12.2021 ОСОБА_1 було госпіталізовано до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради за направленням лікаря Касьян КПН «Покровська лікарня».

У висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради зазначено, що ОСОБА_1 виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим Контакт формальний. На запитання відповідає не завжди по суті. Зовні напружений, тривожний. Каже, що сестра та мати відьми, що вони йому «поробили», що підкидують під двері яйця, згортки з фекаліями, що його обкрадають, намагаються отруїти, що на нього навели порчу і він протягом року не міг встати на ноги. Повідомляє, що по хаті бігають чорти, та нечиста сила. Розмовляє сам з собою. Афективно заряджений на адресу сестри та матері, каже, що вони хочуть відібрати в нього хату. Критика до свого стану порушена.

Згідно приписів ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Статтями 12,81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження передбачені вищезазначені підстави для госпіталізації хворого.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних документів, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_2 є сестрою ОСОБА_1 .

Зокрема, представником заявника будь-яких належних доказів того, що

ОСОБА_1 безпорадний та не може задовольнити основні життєві потреби - суду надано не було.

Разом з тим, в судовому засіданні лікар-психіатр Щур О. В. не змогла навести жодної підстави для госпіталізації ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 стверджував, що необхідності в госпіталізації не має. Протилежного в судовому засіданні встановлено не було.

Без встановлення того факту, що особа є безпорадною та неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або факту, що особа є небезпечною для себе та оточуючих, неможливо застосувати до неї такий захід, як примусова госпіталізація до психіатричного закладу, що відповідає положенням статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, а також практиці Європейського суду з прав людини.

Отже, виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку та зважаючи на відсутність будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 безпорадний та не може задовольнити основні життєві потреби, суд правових підстав для задоволення заяви не вбачає.

Крім того, суд під час вирішення порушеного лікарнею питання, звертає увагу, що стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення від 18.12.2008 року «Савіни проти України»). Поняття «приватне життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоров`я людини, медичне втручання.

Пунктом 2 Конвенції передбачено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до положень принципу 15 «Принципи госпіталізації» додатку до резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» передбачено, що «…Коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації…».

Це є неприпустимим порушенням прав та свобод особи, оскільки метою примусового лікування є надання своєчасної допомоги за наявності виключних підстав (наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку, нездатність самостійно задовольняти основні свої потреби, можливість завдання значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги), наявність психічного захворювання як такого за відсутності відповідних підстав та їх доказів не може виправдовувати обмеження свободи особи.

Згідно частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Конституційний Суд України виходить із того, що серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України.

Стаття 25 Закону України "Про психіатричну допомогу" передбачає, що особи, яким надається психіатрична допомога, мають права і свободи громадян, передбачені Конституцією України (254к/96-ВР) та законами України. Обмеження їх прав і свобод допускається лише у випадках, передбачених Конституцією України, відповідно до законів України.

Враховуючи вищевикладене та даючи оцінку доказам, що були зібрані в ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви КП «ДБКЛПД» ДОР щодо надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги в примусовому порядку слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2,5,10,141,259,263-265,268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Поштаренко

Присяжні: І.Г. Мордань

М.І. Волкова