Справа № 703/1423/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Гордієнко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Смілянської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство «Українська залізниця» та ОСОБА_3 , про визнання осіб основними квартиронаймачами та виключення квартири із числа службових,-

встановив:

05 травня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять: визнати їх основними квартиронаймачами квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області виключити квартиру АДРЕСА_1 , з числа службових, шляхом внесення відповідних змін до рішення від 06 листопада 1997 року №945 виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, виключивши відомості щодо віднесення зазначеної квартири до переліку службових.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що за рішенням адміністрації та профспілкового комітету Шевченківського державного підприємства перевезення вантажів та пасажирів Одеської залізниці ОСОБА_1 надано дозвіл на вселення та реєстрацію проживання в службовій квартирі АДРЕСА_1 . 07 липня 2004 року в зазначену службову квартиру останній вселився та зареєстрував своє місце проживання. 01 жовтня 2005 року між позивачами укладено шлюб, під час якого в них народилося двоє дітей. Позивач ОСОБА_1 з 07 липня 2004 року, а після укладення шлюбу з ОСОБА_2 , з 01 жовтня 2005 року сім`єю з неповнолітніми дітьми постійно та безперервно проживають в зазначені службовій квартирі. Правовий режим квартири - «службова», в якій проживає сім`я позивачів існує за відсутності організації, у відданні якої ця квартира перебуває. Статус квартири не дає можливість позивачам скористатися правом на приватизацію.

Так, з моменту введення в експлуатацію і станом до 25 жовтня 2001 року багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 , перебував на балансі Шевченківського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №5 Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці. Рішенням виконавчого комітету від 06 листопада 1997 року №945 та протоколу №1 від 27 листопада 1997 року засідання виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області затверджено спільне рішення адміністрації і профспілкового комітету Шевченківського державного підприємства перевезення вантажів та пасажирів Одеської залізниці, квартирі АДРЕСА_1 , встановлений правовий режим «службова». При цьому, сім`ї працівників залізниці в складі трьох осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 26 грудня 1997 року видано ордер №001365 на вселення в зазначену службову квартиру. Сім`я вселилася та зареєструвала проживання. 25 жовтня 2001 року Одеська залізниця та виконавчий комітет Смілянської міської ради уклали угоду про безкоштовну передачу з балансу залізниці на баланс ради до комунальної власності житловий будинок АДРЕСА_2 , в якому знаходиться зазначена службова квартира. Даний будинок був прийнятий на баланс Смілянського комунального підприємства «Наш дім». В зв`язку з виробничою необхідністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як спеціалістів з організації перевезень пасажирів на залізниці направлено працювати в апарат управління Одеської залізниці. 06 березня 2004 року квартиронаймачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виселилися із зазначеної службової квартири та переїхали на постійне місце проживання до м. Одеса та 03 липня 2004 року знялися з місця реєстрації в ній.

В період з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року позивач ОСОБА_1 навчався в Дніпропетровському університеті залізничного транспорту, по завершенню якого направлений на роботу до Вагонного депо ст. ім. Т.Шевченка Одеської залізниці, відповідно до наказу №98 від 02 серпня 2004 року. За рішенням адміністрації та профспілкового комітету Шевченківського ДП перевезення вантажів та пасажирів Одеської залізниці ОСОБА_1 , як молодому спеціалісту, надано дозвіл на вселення, реєстрацію та проживання в зазначеній службовій квартирі. Крім того, позивач ОСОБА_2 в період з 01 вересня 2001 року по 30 червня 2006 року навчалася в Дніпропетровському університеті залізничного транспорту, по завершення якого направлена на роботу до Вагонного депо ст.ім.Т.Шевченка Одеської залізниці, наказ від 02 серпня 2006 року, де працює по даний час. За вказаних обставини, на думку позивачів, на законній підставі в зазначеній службовій квартирі офіційно зареєстровані та постійно проживають сім`єю позивачі та їх діти.

Виконавчий комітет Смілянської міської ради на запит позивачів повідомив, що інформація щодо передачі у 2001 року Службою будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці у комунальну власність АДРЕСА_2 у виконавчому комітету відсутня. При цьому, відповідачем повідомлено, що рішенням виконавчого комітету від 06 листопада 1997 року №945, квартирі АДРЕСА_1 було надано статус службової. Статус службового житла не змінювався, рішення виконавчого комітету не приймалося.

Внаслідок реорганізації залізниці та утворення АТ «Українська залізниця» Службу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці ліквідовано. Крім того, ліквідовано Шевченківське будівельно-монтажне експлуатаційне управління №5 Одеської залізниці та створено «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівельних споруд» виробничого структурного підрозділу «Знам`янське територіальне управління» АТ «Українська залізниця». На балансі новоствореного Виробничого підрозділу Шевченківська дирекція залізничних перевезень АТ «Укрзалізниця» відсутні об`єкти соціальної інфраструктури права власності, а юридичної особи - Шевченківське будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №5 Одеської залізниці на балансі якого до 25 жовтня 2001 року перебував будинок, в якому зазначеній квартирі встановлено правовий режим «службова» не існує. Рішенням Черкаського господарського суду від 05 вересня 2019 року та 17 вересня 2019 року по справі №925/600/14 СКП «Наш дім» визнано банкрутом та на даний час знаходить в процесі ліквідації. Квартира АДРЕСА_1 вважається «службовою» без відповідних правових підстав, оскільки на даний час не існує організації, яка може звернутися до відповідача з клопотанням про виключення квартири із числа службових. Статус квартири, в якій проживають позивачі із неповнолітніми дітьми, діє за відсутності організації, у відданні якої перебуває дана квартира. Позивачі на законній правовій підставі зареєстровані та постійно проживають разом з дітьми в зазначеній службовій квартирі, утримують помешкання, зробили капітальний ремонт, сплачують комунальні послуги та внески на утримання будинку і прибудинкової території ОСББ «Еверест Сміла». За обставин, що склались, на думку позивачів, здійснюється втручання відповідача у їх право мирне володіння житлом. Правовий режим квартири позбавляє позивачів права мати житло в постійному користуванні, а в подальшому реалізувати своє право на приватизацію житла, в зв`язку з чим вони звернулися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 17 травня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі, відповідачу роз`яснено право на подання до суду відзиву на позовну заяву, позивачам - відповіді на відзив, а третім особам - письмових пояснень щодо позову та відзиву.

У встановлений судом строк, 04 червня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача виконавчого комітету Смілянської міської ради на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач позовні вимоги не визнає та просить у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №945 від 06 листопада 1997 року ОСОБА_3 , бригадиру колії, молодому спеціалісту, надано трикімнатну службову квартиру (признати її службовою) АДРЕСА_3 . Склад сім`ї: чоловік - ОСОБА_4 , дочка - ОСОБА_5 . На підставі даного рішення ОСОБА_3 26 грудня 1997 року було видано ордер на жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1 . В дану квартиру вона заселилася з чоловіком ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5 . В позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказує, що в зазначену службову квартиру він вселився 07 липня 2004 року і зареєстрував своє місце проживанні в ній. З його слів він нібито вселився в службову квартиру за рішенням адміністрації та профспілкового комітету Шевченківського ДП перевезення вантажів та пасажирів Одеської залізниці, однак будь-яких доказів, що підтверджують викладені обставини у матеріалах справи відсутні. Основним квартиронаймачем службової квартири АДРЕСА_1 на даний час обліковується ОСОБА_3 АТ «Українська залізниця», ні її структурні підрозділи (правонаступники Шевченківського відділку Одеської залізниці) з клопотанням про виділення службової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зверталися. Позивачі не зверталися з заявою про передачу їм вказаної квартири у користування. Крім того, АТ «Українська залізниця» або його структурні підрозділи (правонаступники Шевченківського відділку Одеської залізниці) з клопотанням до виконавчого комітету про виключення квартири АДРЕСА_1 , з числа службових, не зверталися, а відповідно відсутній спір про право, а звернення до суду є передчасним та суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв`язати спір.

06 липня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Шпака В.М. на відзив відповідача, в якому зазначені обставини, які є аналогічними обставинам, що викладені у позовній заяві. Крім того, представник позивачів зазначив, що правову позицію відповідача сторона позивача заперечує, оскільки вбачаються всі підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявами, в яких просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні.

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Шпак В.М. у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин.

Представник Смілянської міської ради Черкаської області Зайвенко Л.М. у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просила розгляд справи провести без її участі у відповідності до вимог законодавства та ухвали судове рішення за наявними в матеріалах справи документами, з урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства.

При цьому, 03 вересня 2021 року представник відповідача надала до суду письмові пояснення, відповідно до яких, у комунальну власність передано саме будинок АДРЕСА_2 , який прийнято на баланс СКП «Наш дім», а не квартиру АДРЕСА_4 у даному будинку. З тверджень позивача ОСОБА_1 та матеріалів справи вбачається, що він вселився до спірної квартири не будучи у трудових відносинах з підприємством, що суперечить п.2 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37. Докази, що підтверджують вселення в службову квартиру в матеріалах справи відсутні, при цьому дирекція не надавала дозвіл на вселення ОСОБА_1 до спірної квартири та не укладала договір її найму у період з 06 листопада 1997 року по даний час. Наявність або відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала, чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їх у цьому. Реєстрація місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи і ніяким чином не може вплинути на користування службовою квартирою. Крім того, представником позивача надано рішення про виключення з числа службових спірної квартири, яким також вирішено просити виконавчий комітет Смілянської міської ради своїм рішення виключити спірну квартиру із числа службових, а також клопотання на ім`я голови Смілянського міського виконавчого комітету народних депутатів про виключення із числа службових спірної квартири та закріплення її за ОСОБА_3 . Однак, зазначені документи до виконавчого комітету Смілянської міської ради не надходили. Станом на 26 липня 2021 року статус службового житла даної квартири не змінювався, рішення виконавчого комітету не приймалося. Відмітки про надходження чи вручення виконавчому комітету вказаних клопотань немає. На даний час основним квартиронаймачем службової квартири АДРЕСА_1 , обліковується ОСОБА_3 .

Представник третьої особи АТ «Українська залізниця» у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, не заперечує проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просила розгляд справи провести без її участі та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Приймаючи до уваги, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися та звернулися з заявами про розгляд справи без їх участі, при цьому не забезпечили участь свого представника - адвоката Шпака В.М. у під час розгляду справи, суд вважає за можливе розгляд справи провести без участі представника позивачів.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, врахувавши позицію сторін та третіх осіб, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з листа №369 за 1997 рік Шевченківського відділку Одеської залізниці Державної адміністрації залізничного транспорту України адресованого голові Смілянського виконавчого комітету Котькало О.Б., керівництво і терком профспілки Шевченківського відділку залізниці просить перевести в розряд службових, згідно листа ПЧ-9 №309 від 01 вересня 1997 року, квартиру АДРЕСА_1 , для надання в подальшому її молодим спеціалістам (сім`ї) направлений в Шевченківську дистанцію колії (а.с.76).

Згідно виписки з протоколу №17 спільного засідання адміністрації та профкому Шевченківської дистанції колії від 05 вересня 1997 року, вирішено виділену службову квартиру АДРЕСА_1 , на Шевченківську дистанцію шляху, виділити молодому спеціалісту бригадиру шляху ОСОБА_3 . Квартира 3-х кімнатна, житловою площею 39,8 кв.м. Склад сім`ї 3 чоловіки. На даний час проживає по АДРЕСА_5 . Вона та члени її сім`ї приватної власності не мають. При отриманні житла з квартирного обліку зняти (а.с.75).

Відповідно до архівного витягу з протоколу №11 засідання виконкому Смілянської міської ради народних депутатів від 27 листопада 1997 року та рішення №945 виконавчого комітету Смілянської міської ради народних депутатів від 06 листопада 1997 року «Про надання громадянам квартир в житлових будинках АДРЕСА_2 , АДРЕСА_6 та у звільненому житловому фонді», вирішено затвердити спільні рішення адміністрації та профкомів підприємства (організацій) міста та надати: по Шевченківській дистанції колії пр. №17 від 05 вересня 1997 року, ОСОБА_3 , бригадиру колії, молодому спеціалісту, трикімнатну квартиру (признати її службовою) квартиру АДРЕСА_3 . Склад сім`ї - три особи: чоловік ОСОБА_4 , дочка - ОСОБА_5 (а.с.39).

За змістом ст.118 ЖК УРСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно ч.1 ст.122 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ст.119,121 ЖК України, перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, а також порядок надання службових жилих приміщень, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

В свою чергу, постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37 затверджено Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, п.32 якого до вказаного переліку віднесено і працівників підприємств та організацій залізничного транспорту загального користування на час їх перебування у трудових відносинах із зазначеними підприємствами та організаціями.

Також вказаною постановою затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (далі - Положення).

Пунктом 2 Положення встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням.

Відповідно до п.3 Положення, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Згідно п.5 Положення, облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових (п.5 Положення).

Відповідно до п.21 Положення, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток №2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Згідно п.22 Положення, ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

Відповідно до п.23 Положення, при вселенні в надане службове жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Як вбачається з ордеру на житлове приміщення №001365, виданого 26 грудня 1997 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Сміла ОСОБА_3 з сім`єю на 3 особи на право зайняття жилого приміщення житловою площею 39,8 кв.м., яка складається з 3 кімнат за адресою: АДРЕСА_7 . Склад сім`ї: чоловік - ОСОБА_4 , донька - ОСОБА_5 . Термін дії ордеру продовжено до 16 листопада 1999 року (а.с.51).

На вказаному ордері наявна помітка - «службовий».

Згідно п.6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Аналізуючи наведене вище вбачається, що жиле приміщення підлягає виключенню з числа службових за наявності однієї з двох умов: 1) якщо відпала потреба в такому його використанні; 2) у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

Крім цього, законодавчо перелік підстав за яких така потреба може відпасти не визначений, а тому при вирішенні питання про наявність умов за яких відпадає потреба у використанні житла як службового слід керуватись роз`ясненнями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02.04.2013, і до таких умов можна віднести: 1) скорочення посад, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло; 2) особи, які працюють на посадах, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло, забезпечені власним житлом, що дозволяє їм належним чином виконувати свої трудові обов`язки. Жодну з наведених умов не покладено в обґрунтування правової підстави позову.

Законодавством передбачено, що підставою для виключення житла зі складу службових є відповідне клопотання підприємства, установи, організації, яка надавала службове житло, оскільки згідно законодавства прийняття відповідного рішення віднесено до компетенції виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Подання балансоутримувачем жилого фонду до визначеного органу відповідного клопотання є лише однією з умов, і одночасно, стадією у процедурі прийняття рішення про виключення житла зі складу службових.

Сама лише подача підприємством клопотання про виключення житла зі складу службового не передбачає обов`язку адміністрації приймати позитивне рішення з цього питання. Вирішення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком виконавчого комітету відповідної ради. Прийняття рішення про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень відповідача, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень.

Як вбачається з спільного рішення керівництва і територіального комітету Шевченківського державного підприємства з перевезення вантажів та пасажирів Одеської залізниці №26 від 17 листопада 1999 року «Про виключення зі списків службових квартири АДРЕСА_1 », вирішено: 1. Виключити з числа службових квартиру АДРЕСА_1 , яку займає квартиронаймач ОСОБА_3 , яка проживає в цій квартирі з сім`єю в складі трьох осіб. 2. Просити виконком Смілянської міської ради своїм рішенням виключити дану квартиру із числа службових (а.с.123).

07 грудня 1999 року начальником Шевченківського державного підприємства з перевезення вантажів та пасажирів і головою територіального комітету профсоюзу складено лист за №1074, який адресований голові Смілянського міського виконавчого комітету ради народних депутатів, відповідно до якого, Шевченківське державне підприємство з перевезення вантажів і пасажирів та територіальний комітет, на підставі клопотання Шевченківської дистанції колії, просить виключити з числа службових 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_8 , та закріпити її за ОСОБА_3 (а.с.124).

Разом з тим, будь-яких доказів направлення вищевказаного листа на адресу виконавчого комітету Смілянської міської ради народних депутатів або вручення його особисто уповноваженій особі виконавчого комітету Смілянської міської ради народних депутатів, матеріали справи не містять.

Відповідно до листа №112/09-12 від 27 липня 2021 року головного спеціаліста сектору обліку, приватизації житла виконавчого комітету міської ради, спільне рішення керівництва і територіального комітету Шевченківського державного підприємства по перевезенню вантажів і пасажирів Одеської залізниці №26 від 17 листопада 1999 року та від 09 грудня 1999 року, в яких заявлено клопотання про виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових до виконавчого комітету Смілянської міської ради не надходили. Станом на 26 липня 2021 року статус службового житла даної квартири не змінювався, рішення виконавчого комітету не примчалося. На даний час основним квартиронаймачем службової квартири АДРЕСА_1 обліковується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.144).

Крім того, листом №1342/03-52 від 01 вересня 2020 року виконавчий комітет Смілянської міської ради повідомлено адвоката Шпака В.М. про те, що рішенням виконавчого комітету від 06 листопада 1997 року №945 квартирі АДРЕСА_1 , було надано статус службової та видано ордер на службове житло ОСОБА_3 з складом сім`ї 3 особи: чоловік - ОСОБА_4 та дочка - ОСОБА_5 . Станом на 28 серпня 2020 року статус службового житла не змінювався, рішення виконавчого комітету не приймалось (а.с.40).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», цей Закон регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», об`єктами передачі згідно з цим Законом є, зокрема, цілісні майнові комплекси підприємств, установ, організацій (далі - цілісні майнові комплекси підприємств), їх структурних підрозділів; нерухоме майно (будівлі, споруди, у тому числі приміщення (після виділення їх в окрему облікову одиницю (інвентарний об`єкт) на підставі розподільного балансу), об`єкти незавершеного будівництва); об`єкти житлового фонду (у тому числі гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини) та інші об`єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», ініціатива щодо передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», передача об`єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом.

Так, 23 жовтня 2001 року між Одеською залізницею та виконавчим комітетом Смілянської міської ради укладена угода, відповідно до якої, будинок АДРЕСА_2 , передано з балансу залізниці на баланс ради до комунальної власності. Рада зобов`язується, зокрема, прийняти до комунальної власності житловий будинок АДРЕСА_2 на баланс Смілянського ВЖРЕУ (а.с.36-37).

Відповідно до листа №30 від 02 червня 2021 року Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», працівниками Смілянського відділку КП Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації, інвентаризаційна справа на квартиру АДРЕСА_1 не заводилася, інформація станом на 01 січня 2013 року про зареєстроване право власності відсутня (а.с.98).

Як вбачається з копії паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 21 липня 1997 року на ім`я ОСОБА_3 , остання в період часу з 12 листопада 1999 року по 06 червня 2004 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 . З 17 березня 2004 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 (а.с.47-50).

Відповідно до ордера на жиле приміщення №6463 серії ПР виданого Приморською районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради ОСОБА_4 із сім`єю з 3 осіб на право на заняття приміщення жилою площею 39,3 кв.м., що складається з 3 кімнат за адресою: АДРЕСА_9 . Склад сім`ї: дружина - ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_5 (а.с.108).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 09 квітня 2004 року, квартира за адресою: АДРЕСА_9 , дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частинах. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.109).

Відповідно до відомостей №33-271179-ф/л, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 09 грудня 2020 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 17 березня 2004 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_9 (а.с.110).

Разом з тим, суд звертає увагу, що главою 3 «Користування службовими жилими приміщеннями» ЖК УРСР та Положенням, не передбачено застосування до правовідносин, які склалися внаслідок користування службовим жилим приміщення, положень ст.107 ЖК УРСР.

При цьому, сам по собі факт реалізації квартиронаймачами квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свого права, передбаченого Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в іншому населеному пункті, та зміну у добровільному порядку свого місця реєстрації, не є підставою для позбавлення їх статусу квартиронаймачів вказаної квартири, не позбавляє їх права на законних підстава, у відповідності до виданого їм ордеру, користуватися нею.

Крім того, будь-яких доказів відмови квартиронаймачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від користування вказаною квартирою, матеріали справи не містять.

Згідно п.28 Положення, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї службове жиле приміщення зберігається за ними у випадках і в строки, вказані в статті 71 Житлового кодексу УРСР.

Відповідно до ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Згідно ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.124 ЖК УРСР, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Згідно п.34 Положення, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Виселення провадиться в судовому порядку.

Однак, доказів виселення квартиронаймача ОСОБА_3 , якій надано право на зайняття квартири АДРЕСА_1 , разом з членами її сім`ї, з даної квартири, або визнання їх такими, що втратили право користування нею, матеріали справи не містять та позивачами не надано.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що квартиронаймачами квартири АДРЕСА_1 , з 26 грудня 1997 року по даний час є ОСОБА_3 , та члени її сім`ї: чоловік - ОСОБА_6 та донька - ОСОБА_7 , до складу якої ні позивач ОСОБА_1 , ні позивач ОСОБА_2 не входять, та вказана квартира до даного часу має статус службової.

Як стверджує позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, за рішенням адміністрації та профспілкового комітету Шевченківського державного підприємства перевезення вантажів та пасажирів Одеської залізниці йому надано дозвіл на вселення та реєстрацію проживання в службовій квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим, позивачами не надано вищевказаного рішення, внаслідок чого вищевказані доводи позивача ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Крім того, згідно листа №Ц-6-88/3561-21 від 14 липня 2021 року АТ «Укрзалізниця», за інформацією, наданою виробничим підрозділом Шевченківська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Одеська залізниця», дирекція не надавала дозвіл на вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 та не укладала договорів найму цієї квартири у період з 06 листопада 1997 року по теперішній час (а.с.138).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 06 листопада 2007 року на ім`я позивача ОСОБА_1 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , з 07 липня 2004 року (а.с.13-14).

Відповідно до копії трудової книжки, заповненої на ім`я ОСОБА_1 , розпочав свою трудову діяльність в АТ «Укрзалізниця» 02 серпня 2004 року, а закінчив її 16 квітня 2014 року за власним бажанням (а.с.27-31).

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 07 липня 2004 року не міг бути вселеним до службової квартири АДРЕСА_1 та зареєстрований в ній саме на підставі рішення адміністрацією та профспілковим комітетом Шевченківського державного підприємства перевезення вантажів та пасажирів Одеської залізниці, оскільки не перебував у трудових відносинах як з вказаним підприємством, так і з будь-яким іншим.

Згідно п.27 Положення, наймач службового жилого приміщення вправі проживати в ньому разом з членами своєї сім`ї. Наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним службове жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 вселився до квартири АДРЕСА_1 , та зареєстрував у ній своє місце проживання виключно з письмової згоди квартиронаймачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як інша особа, а не як квартиронаймач.

Крім того, як вбачається з паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 25 жовтня 2005 року на ім`я позивача ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 , при цьому за адресою: АДРЕСА_7 , зареєстрована не була (а.с.15-16).

Відповідно до довідки №30, виданої ОСББ «Еверест-Сміла», ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , та має склад сім`ї, зокрема, дружина - ОСОБА_2 (а.с.44).

При цьому, будь-яких доказів надання письмової згоди квартиронаймачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вселення позивача ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 , або будь-якої іншої законної підстави, зокрема, ордеру на жиле приміщення або договору найму, її проживання у вказаній службовій квартирі, матеріали справи не містять та позивачами не додані.

Як вбачається з позовної заяви, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стверджують, що вони утримують помешкання, зробили капітальний ремонт, сплачують комунальні послуги та внески на утримання будинку і прибудинкової території ОСББ «Еверест Сміла».

Згідно довідки №39 від 03 вересня 2020 року управителя ОСББ «Еверест-Сміла», виданої ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_7 , станом на 03 вересня 2020 року заборгованість по квартирній платі відсутня (а.с.45).

Однак, з вищевказаної довідки неможливо встановити, яким сплачується квартина плата, позивачами або наймачами квартири, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Будь-яких інших доказів, які підтверджують вищевказане твердження позивачів, матеріали справи не містять.

При цьому, відповідно до довідки №942 від 17 червня 2021 року КП «Смілакомунтеплоенерго», особовий рахунок за адресою: квартира АДРЕСА_1 , згідно електронної бази даних споживачів теплової енергії в КП «Смілакомунтеплоенерго» обліковується за ОСОБА_4 (а.с.94).

Крім того, згідно листа №2261/01-10 від 02 липня 2021 року КП «ВодГео», абонентом за адресою: АДРЕСА_7 , є ОСОБА_8 , який має особовий рахунок НОМЕР_4 (а.с.96).

Таким чином, вищевказані доводи позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що вони утримують помешкання, зробили капітальний ремонт, сплачують комунальні послуги та внески на утримання будинку і прибудинкової території ОСББ «Еверест Сміла», є недоведеними, в зв`язку з чим не приймаються судом до уваги.

З врахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що ордер на жиле приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 , позивачі не отримувати, договір найму вказаного жилого приміщення позивачами не укладався, суд приходить до висновку, що вони не є основними квартиронаймачами вказаної квартири та не можуть бути визнані такими у судовому порядку.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

У відповідності до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за рішенням відповідних рад, квартири зі статусом службових можуть бути переведені до державного житлового фонду, після чого громадяни України отримують можливості постійно користуватися ними та приватизувати їх.

Згідно ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до п.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Як стверджують позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у позовній заяві, правовий режим квартири позбавляє їх права мати житло в постійному користуванні, а в подальшому реалізувати своє право на приватизацію житла.

Однак, будь-яких доказів, які свідчать про наявність підстав для приватизації позивачами квартири АДРЕСА_1 , позивачами не надано та матеріали справи не містять.

Крім того, згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Однак, відповідно до ст.19 Конституції України, органи та посадові особи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, має бути дотримано розумного балансу між наданими повноваженнями та свободою розсуду (дискрецією) при прийнятті рішення під час реалізації цих повноважень.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

14 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках №360/536/17-а, адміністративне провадження №К/9901/16975/18 (ЄДРСРУ № 89251080) вказав, що застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні.

В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання. Оскільки клопотання вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника.

Однак, як встановлено під час судового розгляду, рішення про відмову у виключенні квартири із переліку службових відповідачем не приймалося, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення відсутні.

Однак, суд звертає увагу, що, відповідно до вимог п.6 Положення, виключення квартири з числа службових здійснюється рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, а не шляхом внесення відповідних змін до раніше прийнятого рішення, яким такій квартирі було надано статус службової.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі №914/1128/16.

Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства (постанова ВС у справі № 904/792/18 від 20 лютого 2019 року).

Однак, позивачами не надано жодних доказів, які свідчать про порушення їх прав та інтересів відповідачем, які підлягали б захисту в судовому порядку.

Суд звертає увагу, що виключення квартири АДРЕСА_1 , навіть за умов відсутності на даний час організації, за клопотанням якої квартирі встановлено статус службової, а також організації, яка наділена повноваженнями на звернення до відповідача з клопотанням про виключення квартири із числа службових, не породжує для позивачів жодних правових наслідків, оскільки вони не є наймачами даної квартири.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є необґрунтованими, в зв`язку з чим задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору стягненню з відповідача на їх користь не підлягають.

Керуючись ст.4, 12, 13, 28, 76-82, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Смілянської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство «Українська залізниця» та ОСОБА_3 , про визнання осіб основними квартиронаймачами та виключення квартири із числа службових, - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Позивач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

Відповідач - виконавчий комітет Смілянської міської ради, адреса: 20701, Черкаська область, м. Сміла, вул. Незалежності, 37, .

Третя особа - АТ «Укрзалізниця», адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, .

Третя особа - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_12 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 .

Головуючий Т.В. Ігнатенко