справа № 166/827/20
провадження № 2/166/7/21
РІШЕННЯ

іменем України

09 лютого 2021 року смт Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М.,

за участю секретаря Заєць Н.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4 ,

представника органу опіки та піклування в особі Заболоттівської селищної ради Денисюк Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки і піклування в особі Заболоттівської селищної ради Ратнівського району Волинської області,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 27 липня 2012 року по 18 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачкою ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 18.04.2016 року.

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_5 , яка після розірвання шлюбу залишилась жити разом з позивачем та відвідувала спочатку старшу групу №2 НВК смт Заболоття, а пізніше 1-й клас НВК смт Заболоття. Відповідачка в цей час проживала та працювала в Республіці Білорусь і лише періодично приїздила до дитини.

За заявою відповідачки 16 січня 2020 року ОСОБА_5 було відраховано із списків учнів НВК смт Заболоття, у зв`язку з продовженням навчання в НВК с.Тур Ратнівського району Волинської області.

До теперішнього часу позивач та відповідачка не дійшли згоди щодо місця проживання дочки. Зараз дитина проживає разом з відповідачкою, яка проживає тимчасово в Україні на підставі посвідки на постійне місце проживання, проте її основне місце проживання та роботи - Республіка Білорусь. Дитину в основному виховує її мати ОСОБА_6 , 1975 року народження, жителька с.Тур Ратнівського району Волинської області.

Позивач категорично проти проживання дочки ОСОБА_7 з відповідачкою, яка перебуває в стані вагітності і з народженням ще однієї дитини буде менше уваги приділяти їх спільній дитині.

Зазначив, що відповідачка не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, ні нормальних, безпечних для здоров`я дитини умов проживання, оскільки на довгий час залишає її без нагляду, виїжджаючи на роботу в Республіку Білорусь.

Вважає, що проживання дочки з позивачем відповідає інтересам дитини, оскільки він має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідачка зробити не в змозі. Разом з тим, позивач не чинитеме жодних перешкод для спілкування відповідачки з дочкою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розірвання шлюбу батьків не була позбавлена піклування матері.

Просить визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з її батьком ОСОБА_1 та стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 19 серпня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 17 вересня 2020 року.

Від відповідачки на адресу суду 02 вересня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що з обставинами викладеними у позовній заяві вона не згідна, оскільки вони не відповідають дійсності. Звернула увагу, що в рішенні Ратнівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2016 року про розірвання шлюбу вирішено малолітню ОСОБА_5 залишити на проживання з матір`ю ОСОБА_3 .. Вказане рішення ОСОБА_1 не оскаржено і воно набрало законної сили. Не погоджується з твердженнями представника позивача щодо відсутності у неї доходу для матеріального забезпечення умов проживання дитини, оскільки працює з 02 листопада 2014 року у Брестській обласній клінічній лікарні, де отримує пристойну заробітну плату. Відповідно до графіку роботи працює одну добу, після чого має три доби вихідних. Після чергування приїздить додому в с.Тур та перебуває вдома. По місцю роботи та проживання характеризується виключно з хорошої сторони. Її рідні також характеризуються позитивно на території села. Ніхто з них раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався. Зазначила, що на відміну від неї позивач почав працювати в 2017 році і працює тільки по декілька місяців, кидаючи роботу. На даний час йому припинено виплату по безробіттю в Ратнівському центрі зайнятості, він непрацевлаштований. Позивач притягувався до кримінальної відповідальності за крадіжки і був засуджений до 2 років умовно. Постійно висловлює погрози фізичною розправою незареєстрованою зброєю в сторону відповідачки та її матері, внаслідок чого остання змушені були звериа. Додала, що під час проживання дитини в смт Заболоття, вона повністю забезпечувала потреби дитини. Після переїзду дитини в с.Тур одягу, взуття, іграшок, шкільного приладдя позивач не віддав, незважаючи на те, що відповідачка купила їх за власні кошти. За час навчання у ОСОБА_8 позивач навчанням та вихованням дочки не цікавиться, протягом восьми місяців позивач жодного разу дитині не зателефонував, спілкувався з нею, не провідав її, хоча ніхто перешкод йому в цьому не чинив. Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 31 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу). Однак аліменти позивач не сплачує, на рішення суду подав апеляційну скаргу. За наведених обставин відповідачка вважає позов безпідставним і в його задоволенні відмовити.

Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року залучено до участі в справі орган опіки і піклування в особі Заболоттівської селищної ради, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Ухвалою від 12 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав із підстав, зазначених у позові. Пояснив, що у шлюбі з відповідачкою народилася дочка ОСОБА_7 . Він із сім`єю після одруження винаймали будинок у с.Тур, з 2018 року проживали у АДРЕСА_1 у будинку його колишнього опікуна ОСОБА_9 , де зареєстрована дитина. Дочка відвідувала дитячий садок у с.Тур через відсутність у садку в смт.Заболоття вільних місць. Протягом п`яти днів на тиждень перебування дочки у садку вона проживала у будинку матері відповідачки. На вихідні вони забирали дитину в смт.Заболоття. Після розірвання у 2016 році шлюбу він із відповідачкою примирилася й до 2020 року проживали у його будинку. Оскільки мати дитини ОСОБА_3 є громадянкою Республіки Білорусь, тому на території України вона мала право проживати сумарно 90 днів протягом 180 днів, лише в 2019 році остання отримала посвідку на постійне проживання на території України. У період відсутності відповідачки дочку в дитячий садок відводив особисто він, годував її, прав одяг. Він 01 січня 2020 року дізнався про те, що відповідачка вагітна від іншого чоловіка, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт. Після вказаної суперечки ОСОБА_3 , забравши від нього дочку, залишила її на проживання в своєї матері у с.Тур, сама ж виїхала у Республіку Білорусь, де працює та створила нову сім`ю. У будинку його колишньої тещі, де проживає на даний час дитина, окрім дочки, мешкає ще чоловік тещі, який не є рідним дідом дитини, матір останньої та стороння особа. Мешканці будинку періодично вживають спиртні напої, влаштовують гулянки. З вересня 2020 року на вихідні він забирав дитину до себе у смт.Заболоття, оскільки з кінця 2019 року до цього часу йому в спілкуванні з дочкою перешкоджали відповідачка та її матір. Звертався до служби у справах дітей із заявою про передання дитини для проживання із ним, однак його заяву було переадресовано Заболоттівській селищній раді, яка будь-якого рішення з цього приводу не прийняла. За його зверненням комісія служби у справах дітей приїжджала для обстеження умов проживання дитини у будинку тещі, протее акт за результатами обстеження йому видали лише через два тижні. З огляду на це принципово він не впустив у будинок, де він проживає у смт.Заболоття, комісію для обстеження умов проживання, мотивуючи тим, що будинок не є його власністю. Зазначив, що працює неофіційно. Заборгованість із сплати аліментів виникла за час розгляду справи в судах. При спілкуванні із дочкою остання казала йому, що хоче проживати із матір`ю, проти чого він не заперечує, однак наполягає на проживанні дочки в Україні з відповідачкою. Він не згідний із тимчасовими відвідинами дитини відповідачкою.

Відповідачка позов не визнала, пояснила, що дійсно після розірвання шлюбу із позивачем внаслідок налагодження відносин із останнім продовжили проживати однією сім`єю у смт.Заболоття в будинку, що належить опікуну позивача. Дізнавшись про її вагітність, позивач прогнав її та дочку із будинку, в зв`язку з чим вони перейшли проживати у с.Тур в будинок її матері. Оскільки відповідач ніде не працював, вона змушена була працювати у Республіці Білорусь, громадянкою якої вона є, медичною сестрою інфекційного відділення Брестської лікарні. Проживаючи в прикордонному селищі, могла безперешкодно залізничним сполученням перетинати кордон із Республікою Білорусь. Відпрацювавши півтори доби у Брестській лікарні, на три доби поверталася на Україну. Визнала, що через перевищення терміну перебування на території України її було депортовано до Республіки Білорусь на три місяці. З 2019 року вона має посвідку на постійне проживаня на території України. Після розлучення дитину матеріально забезпечувала та виховувала вона, у період її відсутності доглядала дочку її матір. У липні 2020 року вона вдруге вийшла заміж, а у серпні того ж року народила дитину. Місяць після народження дитини перебувала у Республіці Білорусь через хворобу новонародженої дочки. У будинку її матері, крім останньої та дочки ОСОБА_7 , проживає чоловік матері. До 2020 року там проживала її бабуся та дружина її дядька, яка допомагала матері доглядати бабусю. Після смерті бабусі тітка з будинку виїхала. ОСОБА_1 дочку в школі в с.Тур не відвідував, її навчанням не цікавився. Забирати дитину до себе на вихідні почав після пред`явлення даного позову до суду. Дочка не заперечує проти спілкування із батьком, не жаліється на нього, проте хоче проживати із нею та новонародженою сестричкою. Позивач постійно погрожує їй та матері розправою, через півтора року після розлучення вибив скло у вікнах будинку матері, в ніч на Великдень 2020 року викликав наряд поліції, заявивши про те, що нібито вона забрала дитину в Республіку Білорусь. Позивач має заборгованість зі сплати аліментів, на вихідні дні придбаває дитині лише якісь дрібниці, ні одягу, взуття, ні продуктів харчування (за винятком цукерок та йогуртів) дитині не купує. Вона звернулася із позовом до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини у Республіку Білорусь, який на даний час судом не розглянутий.

Представник органу опіки й піклування Денисюк Н.А. пояснила, що мала розмову із позивачем з приводу визначення місця проживання дитини за його заявою. Впродовж близько 50 хвилин розмови він різко змінював настрій: плакав, кричав, сміявся. Із розмови вона зрозуміла, що для нього головне - помститися колишній дружині, а не дитина. Вона пояснювала йому, що дівчинка росте, з нею потрібно спілкуватися, навчати життю, з огляду на стать дитини з цим краще справиться її матір. ОСОБА_1 погодився й не заперечив проти проживання дитини із матір`ю, але в с.Тур Ратнівського району, а не в Республіці Білорусь. Пізніше вона у складі комісії з п`яти осіб виїжджала за місцем проживання позивача для обстеження умов проживання останнього на виконання ухвали суду про надання висновку щодо можливості проживання дитини із батьком. У житловий будинок ОСОБА_1 комісію не впустив. Комісією його було запрошено прийти наступного дня на засідання комісії у справах дітей, на що він категорично відмовився.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, документально підтверджено свідоцтвом про народження, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони у справі.

Згідно із заочним рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 18.04.2016 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Цим же рішенням ухвалено залишити малолітню ОСОБА_5 на проживання із матір`ю ОСОБА_3 .

Доводи позивача та його представника про те, що позовна заява про розірвання шлюбу не містила вимоги про визначення місця проживання дитини, відтак рішення у цій частині є незаконним, суд відхиляє з огляду на правову позицію Верховного Суду, висловлену у Постанові від 15.01.2020 №200/952/18, оскільки спору про визначення місця проживання дитини між сторонами не існувало. Більш того, рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 11 травня 2016 року й ОСОБА_1 оскаржено не було.

Сторонами визнано, що після розірвання шлюбу до 01 січня 2020 року вони та малолітня ОСОБА_7 проживали однією сім`єю спочатку у с.Тур, де винаймали будинок. У цьому ж населеному пункті дитина сторін з 25 серпня 2017 року по 31 травня 2018 року відвідувала вказаний дитячий садок, про що свідчить довідка НВК «ЗОШ І-ІІІ ступеня дитячий садок» с.Тур від 04.08.2020 №37. Згодом, як ствердили сторони у судовому засіданні, вони перейшли проживати у смт.Заболоття в будинок, що належить на праві власності колишньому опікуну позивача ОСОБА_9 . Малолітня ОСОБА_5 з 01 вересня по 29 грудня 2019 року навчалася у першому класі НВК смт.Заболоття.

Сторонами визнано, що з 01 січня 2020 року вони припинили спільне проживання. Відповідачка із дочкою ОСОБА_7 перейшла проживати у с.Тур Ратнівського району в будинок своєї матері ОСОБА_6 . На підставі заяви ОСОБА_3 ОСОБА_5 була відрахована із списків учнів НВК смт.Заболоття у зв`язку із продовженням навчання у НВК с.Тур., про що свідчить довідка НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня дитячий садок» смт.Заболоття від 14.07.2020 №59. На даний час дитина продовжує навчання у вказаному навчальному закладі, при цьому її батько навчанням дочки не цікавиться.

Позивач постійного місця роботи на даний час не має. З лютого 2017 року по вересень 2018 року працював охоронцем ТзОВ «Охоронна компанія «Центуріон-Безпека», з жовтня 2018 по вересень 2019 року - охоронцем ТОВ «Охоронна компанія «Гіпергон Екстра». З листопада 2019 року по червень 2020 року отримував допомогу по безробіттю, в лютому 2020 року працював підсобним робітником у Заболоттівській селищній раді Волинської області.

Із копії паспорта НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 є громадянкою Республіки Білорусь. З 01 жовтня 2019 року на підставі посвідки № НОМЕР_2 відповідачка має право на постійне проживання на території України із реєстрацією в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 з 02 листопада 2014 року працює молодшою медичною сестрою інфекційного відділення №2 Брестської обласної клінічної лікарні Республіки Білорусь, про що свідчить довідки вказаного закладу охорони здоров`я №881 від 22.06.2020. За місцем роботи ОСОБА_3 характеризується позитивно.

Із свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що відповідачка 17 липня 2020 року на території Республіки Білорусь уклала шлюб із громадянином цієї держави, який згідно із свідоцтвом про народження є батьком народженої відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини ОСОБА_10 .

Із пояснень відповідачки установлено, що в листопаді 2020 року вона протягом місяця перебувала у Республіці Білорусь, оскільки її новонароджена дитина була госпіталізована в стаціонарне відділення лікарні.

Рішенням Ратнівського районного суду від 31.07.2020, яке набрало законної сили 15 жовтня 2020 року, ухвалено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 з 01 липня 2020 року до досягнення нею повноліття у розмірі ј частки зі всіх видів заробітку. Сторонами визнано, що заборгованість позивача зі сплати аліментів станом на час вирішення даної справи становить близько 8 тисяч гривень.

У паспорті ОСОБА_11 протягом 2020 року (тобто часу, з якого сторони стали проживати окремо) наявні відмітки про перетин останньою державного кордону з Республіки Білорусь в Україну 01 вересня (тоді ж у зворотному напрямку), 17 вересня (та в зворотньому напрямку), та відмітки про в`їзд в Україну 02 квітня та 12 липня 2020 року (відмітки про зворотній виїзд не прослідковуються).

Свідок ОСОБА_6 , матір відповідачки, показала, що малолітню ОСОБА_7 виховує та утримує ОСОБА_3 , з якою в дитини склалися тісні доброзичливі відносини. На запитання, чи хоче проживати із татом, внучка плаче, проте на нього не жаліється, розповідає, що останній добре до неї ставиться. Позивач прогнав 01 січня 2020 року відповідачку з дитиною з будинку, й ті стали проживати разом із нею. ОСОБА_3 виїжджає на роботу у Республіку Білорусь, звідки із дочкою спілкується в телефонному режимі, однак систематично щотижня повертається у с.Тур до дочки, матеріально утримує її, займається вихованням, відвідує школу, цікавиться її навчанням.

Суд, сприяючи сторонам у реалізації їхніх прав, роз`яснював останнім право заявити клопотання про встановлення строків перебування відповідачки за межами України шляхом звернення до Державної прикордонної служби України. Однак ні позивач, ні відповідач таким правом не скористалися.

Таким чином, позивач доказів на підтвердження того, що відповідачка постійно, а не періодично на час зайнятості на роботі, проживає у Республіці Білорусь й не цікавиться вихованням та утриманням дочки суду не надав.

Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Заболоттівскої селищної ради надала висновок, який затверджено рішенням комісії від 09.10.2020 №1/1, згідно з яким остання вважає за доцільне проживання малолітньої ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_3 . До такого висновку комісія дійшла шляхом обстеження умов проживання дитини у с.Тур, проведення бесіди із дитиною, її матір`ю та бабусею ОСОБА_6 . У цьому ж висновку констатовано, що ОСОБА_1 комісію для обстеження умов проживання не допустив, поводився агресивно, висловлювався нецензурно.

Допитана за відсутності батьків сторін у справі з участю педагога-психолога малолітня ОСОБА_5 показала, що любить обох батьків, на вихідні останнім часом жила у батька, де у неї є окрема кімната, іграшки, книжки. У будинку бабусі, де вона живе з матір`ю, також є окрема кімната. Їй подобається відвідувати школу в с.Тур, де вона має друзів. Зазначила, що бажає проживати із матір`ю.

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Зібрані у справі докази з урахуванням думки ОСОБА_5 й висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання дитини з матір`ю найкраще забезпечить інтереси дитини.

При цьому, судом враховано особисту прихильність дівчинки до матері, її вік, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема матеріальне забезпечення дитини її матір`ю й, навпаки, наявність заборгованості зі сплати аліментів у батька дитини, його непрацевлаштованість, відсутність заінтересованості її навчанням у НВК с.Тур, його спілування із дитиною у вихідні дні лише з листопада 2020 року.

За встановлених обставин підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82,141, 247, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, ст.ст.141,

161 СК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки і піклування в особі Заболоттівської селищної ради Ратнівського району Волинської області, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2021 року.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун