ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 року

м. Чернівці

справа № 715/2337/21

провадження №22-ц/822/1140/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Акціонерне товариство «Альфа Банк», приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Козлова Наталія Володимирівна

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Альфа Банк» на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2021 року, головуючий у першій інстанції Григорчак Ю.П.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у вересні 2021 року звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа Банк», приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Козлової Н.В. про скасування рішення приватного нотаріуса та скасування державної реєстрації права власності.

Просив скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В. з перереєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 номер запису 57787183 від 22 квітня 2021 року; земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0110 в смт. Глибока, Глибоцького району Чернівецької області номер запису 57789065 від 22 квітня 2021 року; земельну ділянку кадастровий номер: :01:005:0111 в смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області номер запису 57788035 від 22 квітня 2021 року.

Зобов`язати державного реєстратора приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлову Н.В. скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 номер запису 57787183 від 22 квітня 2021 року; земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0110 в смт. Глибока, Глибоцького району Чернівецької області номер запису 57789065 від 22 квітня 2021 року; земельну ділянку кадастровий номер: :01:005:0111 в смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області номер запису 57788035 від 22 квітня 2021 року.

ОСОБА_1 у жовтні 2021 року звернувся з заявою про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що Акціонерне товариство «Альфа-Банк» вчинило недобросовісні дії щодо реєстрація права власності на майно, може здійснити подальше відчуження майна на користь третіх осіб, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0110, земельну ділянку кадастровий :01:005:011, що знаходяться по АДРЕСА_1 , а саме заборонити вчиняти дії щодо будь-якого розпорядження (продавати, дарувати або будь-яким іншим шляхом відчужувати вищевказане нерухоме майно).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено, постановлено накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0110, земельну ділянку кадастровий номер :01:005:01, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Акціонерне товариство «Альфа Банк» в апеляційній скарзі просить ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вважає, що ОСОБА_1 не доведено наявності ризику невиконання чи утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Зазначає про неспівмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Накладення арешту на майно може спричинити власнику Акціонерному товариству «Альфа-Банку» перешкоди у реалізації права власності.

Посилається на порушенням норм процесуального, не вирішення судом першої інстанції питання про зустрічне забезпечення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

За змістом частини 1, 2 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Представником позивача ОСОБА_2 подано клопотання про відкладення розгляду справи 9 грудня 2021 року у зв`язку з участю в іншій справі.

Виходячи з доводів клопотання про відкладення розгляду справи, поданого представником позивача ОСОБА_2 , причиною неявки до суду апеляційної інстанції представника позивача ОСОБА_2 є надання переваги участі у розгляді іншої справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд справи апеляційним судом згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 58 2 ОСОБА_1 19 листопада 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи, що позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про судове засідання, у судове засідання не з`явився і явку представника не забезпечив, є підстави для висновку про належне забезпечення прав позивача ОСОБА_1 , передбачених законом.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Альфа-Банк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 2 ст.149 ЦПК України та дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0110, земельну ділянку кадастровий :01:005:011, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що між учасниками справи дійсно виник спір та існує ризик відчуження майна, невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

На підставі ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частина 2 ст.149 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Крім того, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В. з перереєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 номер запису 57787183 від 22 квітня 2021 року; земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0110 в смт. Глибока, Глибоцького району Чернівецької області номер запису 57789065 від 22 квітня 2021 року; земельну ділянку кадастровий номер: :01:005:0111 в смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області номер запису 57788035 від 22 квітня 2021 року, зобов`язання державного реєстратора приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлову Н.В. скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В та зобов`язання державного реєстратора приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлову Н.В. скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Накладаючи арешт на нерухоме майно суд першої інстанції не звернув уваги, що обраний ОСОБА_1 вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно неспівмірний із предметом позову у цій справі скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В та зобов`язання державного реєстратора приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлову Н.В. скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (див. постанови Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18 (провадження № 61-4591св19), від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19 (провадження № 61-8690св19)); обрані позивачем види забезпечення позову не відповідають змісту порушеного, на думку позивача, права.

Крім того, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення майна чи про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (подібний за змістом висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18 та від 05.09.2019 у справі № 911/527/19).

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову на порушення норм процесуального права.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не вирішено питання про зустрічне забезпечення.

Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право, проте не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Крім того, положеннями частини шостої статті 154 ЦПК України передбачено право відповідача звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року в справі № 753/18814/19 (провадження № 61-7575св20), від 05 листопада 2020 року в справі № 753/20666/16 (провадження № 61-5231св20).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене ухвала Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2021 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України, із постановленням нового рішення про відмову в задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 20 грудня 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак