Головуючий суду 1 інстанції - Воронкін О.А.
Доповідач -Суддя доповідач
Справа № 431/6995/19
Провадження № 22-ц/810/806/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря Кузьменко А.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малахов Сергій Олексійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьк

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 липня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Воронкіна О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним, визнання права власності на Ѕ частку майна у спільному майні подружжя, третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малахов С.О.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним, визнання права власності на Ѕ частку майна у спільному майні подружжя, третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малахов С.О., в обґрунтування якого зазначила, що з 17 червня 1978 року перебувала з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, за спільні кошти набули у власність 20 серпня 1996 року нерухоме майно: об`єкт незавершеного будівництва, з відсотком готовності 10% (бетонний фундамент Ф) за адресою АДРЕСА_1 , яке було зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 28 березня 2003 року шлюб розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Під час збору документів та підготовки подання документів для відкриття спадкової справи, 21 листопада 2019 року позивачу стало відомо із відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що колишній чоловік - ОСОБА_4 27 січня 2014 року уклав договір дарування № 164 нерухомого майна (об`єкт незавершеного будівництва, з відсотком готовності 10% (бетонний фундамент Ф) за адресою АДРЕСА_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Малаховим С.О., за яким подарував їх спільне майно іншій особі - ОСОБА_2 .

Про здійснення такого правочину ОСОБА_4 позивача не повідомляв та остання не давала згоди на його відчуження. Позивач зазначає, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є, зокрема, їх спільні сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Крім того, 1/2 частина спірного нерухомого майна мала би увійти до спадкової маси та отримана ними в порядку спадкування за законом, а друга половина 1/2 частина спірного нерухомого майна має належати позивачу на праві власності як частина спільного майна подружжя набута у шлюбі.

Позивач також вказує, що нотаріус належним чином не перевірив документи на нерухоме майно та проігнорував обставини набуття нерухомого майна в період шлюбних відносин і посвідчив правочин без згоди іншого співвласника майна колишньої дружини. Позивач, вважає, що за таких обставин правочин суперечить вимогам закону та порушує її права та законні інтереси.

Просила суд визнати недійсним договір дарування спірного нерухомого майна та визнати за нею право власності на Ѕ частини нерухомого майна та вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним, визнання права власності на Ѕ частку майна у спільному майні подружжя, третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малахов С.О., задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування нерухомого майна об`єкт незавершеного будівництва з відсотком готовності 10% (бетонний фундамент Ф), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 27.01.2014 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим Сергієм Олексійовичем (реєстровий №164).

В іншій частині відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 липня 2021 року в частині визнання договору дарування нерухомого майна недійсним скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у цій частині у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що всупереч п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, суд першої інстанції не зазначив в мотивувальній частині рішення оцінки аргументу представника відповідача щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог. Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки інформація про зареєстровані права та їх обтяження є відкритою та загальнодоступною, плата за яку є мізерною, тому остання мала можливість бути обізнаною про стан майна, що перебуває у спільній власності.

У судовому засідання представник скаржника ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

У судове засідання скаржник ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у визначеному законом порядку.

У судовому засідання представник позивача ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у визначеному законом порядку.

У судове засідання третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малахов Сергій Олексійович не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у визначеному законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги відповідачем рішення суду оскаржується в частині задоволення позовних вимог щодо визнання договору дарування нерухомого майна недійсним.

Рішення суду в частині відмови у визнанні за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину спірного нерухомого майна, відповідачем не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно було придбано подружжям 20 серпня 1996 року, в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тому майно є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4 , незалежно від того, що воно було оформлене на ім`я ОСОБА_4 . Докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, відсутні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції до такого висновку дійшов поспішно, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 17 червня 1978 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 серпня 1996 року, ОСОБА_4 придбав нерухоме майно: об`єкт незавершеного будівництва, з відсотком готовності 10% (бетонний фундамент Ф) за адресою АДРЕСА_1 .

28 березня 2003 року шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії № НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , які у встновленому законом порядку прийняли спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи №120/2019.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору, як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (постанова Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 570/1533/20).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).

У справі, що переглядається: сторонами оспорюваного договору дарування є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Дарувальник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцями ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 .

Позивач позовних вимог до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 як правонаступників прав та обов`язків померлого ОСОБА_4 , не пред`явила, клопотань про залучення до участі у справі як співвідповідачів не заявляла.

Суд першої інстанції не врахував, що оскільки позивач пред`явив позов лише до однієї сторони договору, то відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання договору дарування недійсним внаслідок неналежного складу відповідачів.

Встановивши, що позивачем пред`явлено позов про визнання недійсним договору дарування не до всіх його сторін (належних відповідачів), суд мав відмовити у задоволенні позову позивачу саме з цих підстав, оскільки висновки суду по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.

За принципом диспозитивності цивільного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Питання залучення співвідповідача вирішує суд першої інстанції відповідно до положень ч. 1 ст. 51 ЦПК України, за клопотанням позивача, до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання.

Отже на стадії перевірки оскарженого рішення, апеляційний суд позбавлений можливості вчинити процесуальні дії щодо залучення до справи належних відповідачів.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення

Вирішуючи спір по суті, місцевий суд не звернув на це уваги і ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування недійсним з підстав незалучення до розгляду в справі належних відповідачів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з вказаних підстав, апеляційний суд не дає правової оцінки обґрунтованості позовних вимог, оскільки така оцінка може бути надана судом під час розгляду справи з всіма належними відповідачами.

Скасування рішення та відмова у позові з вказаних підстав не позбавляє позивача права звернутися до суду з аналогічним позовом, пред`явивши його до всіх відповідачів, які були сторонами оскаржуваного правочину.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 2305,20 грн, то з позивача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2305,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 липня 2021 року в оскаржуваній частині щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна об`єкта незавершеного будівництва, з відсотком готовності 10%, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений 27 січня 2014 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Малаховим Сергієм Олексійовичем, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2305, 20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 17 грудня 2021 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова