Ухвала

21 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 727/4686/21

провадження № 61-18707 ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслани Борисівни на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслани Борисівни, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р. Б. від 23 квітня 2021 року про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 до вирішення судом справи № 686/7407/21.

До Верховного Суду 16 листопада 2021 року приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р. Б. подала касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України та виконати вимоги пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

На виконання вимог указаної ухвали приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р. Б. подала до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги.

Уточнена редакція касаційної скарги містить формальне посилання на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України як на підстави касаційного оскарження судових рішень, однак не містить визначення передбачених цією нормою обгрунтування підстав касаційного оскарження.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

Посилання заявника на висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 258/3483/16-ц не свідчить про оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, так як підставою касаційного оскарження судових рішень за вказаною нормою ЦПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а не в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

В уточненій редакції касаційної скарги приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р. Б. не зазначена конкретна постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях. За таких обставин суд відхиляє посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження.

Заявник посилаючись на пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України не деталізує щодо якої саме конкретної норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах. Враховуючи призначення Верховного Суду, який є судом права, та з огляду на зміст пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, метою відкриття касаційного провадження на підставі наведеної процесуальної норми є формування судової практики щодо застосування норм права, а не надання оцінки правильності застосування норм права у спірних правовідносинах, коли мотивом заявника є - домогтися повторної оцінки касаційним судом обставин справи.

Посилання у касаційній скарзі лише на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки заявником надано уточнену редакцію касаційної скарги без зазначення обгрунтування наявності конкретних підстав касаційного оскарження, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали Верховного Суду від 02 грудня 2021 року заявником не виконано, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження та є підставою для визнання касаційної скарги приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р. Б. неподаною та повернення її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслани Борисівнина рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь