ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8073/21 Справа № 212/1626/21 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що, перебуваючи в трудових відносинах з ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» на посаді формувальника машинного формування, 14 лютого 2008 року, знаходячись на формувально-стрижневій дільниці сталефасоноливарного цеху, виконувала роботи з формування «Ланки гусеничної» мод.805 за замовленням 644. В процесі виконання роботи з позивачем стався нещасний випадок - травматичне відсічення нігтьової фаланги великого пальця правої кисті.

Внаслідок зазначеного нещасного випадку позивачці 22 квітня 2008 року вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15%, що підтверджується довідкою МСЕК. При подальших переоглядах ступінь втрати професійної працездатності залишалась не змінною та 11 червня 2013 року ОСОБА_2 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15% внаслідок трудового каліцтва, безстроково.

У зв`язку з трудовим каліцтвом позивач відчувала сильний фізичний біль, тривалий час була суттєво обмежена в рухомості правої верхньої кінцівки, їй було надано первинну медичну допомогу і проведено операцію з формування культі великого пальця правої верхньої кінцівки. Тривалий час вона вимушена була знаходитись на лікарському спостереженні з приводу отриманої травми у травматолога та приймати лікарські засоби. 23.02.2009 року у зв`язку з рецидивом невроми позивачу було проведено медичну операцію з видалення невроми правої кисті. Внаслідок отриманої травми в неї виникають болісні відчуття в травмованій області руки, її турбує стріляючий біль, особливо при навантаженні правої руки.

Окрім цього у позивача виникають значні труднощі та незручності в обслуговуванні себе, наявне обмеження рухомості та зниження сили в кисті правої верхньої кінцівки, відчуття оніміння в ній.

Виходячи з глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, позивач оцінює моральну шкоду у 90 000 гривень, яку просила стягнути з відповідача на свою користь.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь ОСОБА_2 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження її здоров`я (без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів). Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, збільшивши розмір суми відшкодування моральної шкоди до 90 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Судом безпідставно зменшено розмір суми відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з огляду на їх недоведеність.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 14.02.2008 року позивач працювала на посаді формувальника машинного формування на ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», правонаступником прав та обов`язків якого являється відповідач, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

14 лютого 2008 року о 04:30 год. під час перебування позивача на робочому місці та виконання нею трудових обов`язків з нею стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач отримала тілесні ушкодження у виді «травматичне відсічення нігтьової фаланги великого пальця правої кисті».

Згідно висновків комісії розслідування нещасного випадку, що стався 14.02.2008 року о 04:30 год. на ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» нещасний випадок, що стався з позивачем, визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

У відповідності до п. 8 акту № 4 від 19.02.2008 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, причиною нещасного випадку визнано незадовільний технічний стан масло-станції.

У зв`язку з трудовим каліцтвом позивачці 22 квітня 2008 року вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 15%, що підтверджується довідкою МСЕК ДНА-02 № 013214. При подальших переоглядах 18.05.2010 року ступінь втрати професійної працездатності залишалась не змінною та 11 червня 2013 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15% внаслідок трудового каліцтва, безстроково.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання нею трудових обов`язків, спричиняє їй моральні й фізичні страждання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачці моральної шкоди суд, враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивачки, істотність вимушених негативних змін в її житті, ступінь втрати нею професійної працездатності, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 60 000 грн. без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України Про охорону праці роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки.

14 лютого 2008 року з позивачем на робочому місці стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач отримала тілесні ушкодження у виді «травматичне відсічення нігтьової фаланги великого пальця правої кисті».

У зв`язку з трудовим каліцтвом позивачці 22 квітня 2008 року вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 15%, що підтверджується довідкою МСЕК ДНА-02 № 013214. При подальших переоглядах 18.05.2010 року ступінь втрати професійної працездатності залишалась не змінною та 11 червня 2013 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15% внаслідок трудового каліцтва, безстроково.

У відповідності до п. 8 акту № 4 від 19.02.2008 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, причиною нещасного випадку визнано незадовільний технічний стан масло-станції.

Внаслідок втрати професійної працездатності позивачці спричинено моральну шкоду, оскільки вона відчуває фізичний біль та душевні страждання, вона позбавлена можливості реалізації своїх здібностей, змушена приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки травми, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Таким чином, встановивши, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, стався з вини підприємства відповідача, яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань позивача, яких вона зазнавала та зазнає внаслідок втрати професійної працездатності у розмірі 15%, обставин нещасного випадку на виробництві, які стали причиною встановлення втрати працездатності, а також наслідків нещасного випадку на виробництві, із урахуванням характеру ушкодження здоров`я позивача, що є незворотнім, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру суми відшкодування моральної шкоди позивачу у зазначеному розмірі, у зв*язку з чим рішення суду підлягає зміні.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», a розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди є необґрунтованим, завищеним та таким, що визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Виходячи з даних обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідків нещасного випадку а виробництві, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 60 000 грн до 30 000 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача про необгрунтоване зменшення суми моральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суму відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути з утриманням податку з доходу фізичних осіб з огляду на наступне.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 та статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У зв`язку із зазначеним суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення моральної шкоди без утриманням податку та обовязкових платежів.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року змінити в частині стягнення суми моральної шкоди, виклавши її в наступній редакції: Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень з утриманням податку з доходу фізичних осіб.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида