справа №619/4867/20
провадження №2/619/222/21
Рішення

іменем України

22 лютого 2021 року

м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/4867/20,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

вимоги позивача: про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди,

представник позивача: Очиченко О.Г.

представник відповідача: ОСОБА_4 .

Виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 64551,00 грн суму боргу та 50000,00 грн моральну шкоду пеосилшаючись на те, що в липні 2020 року до нього звернувся відповідач та попросив надати йому у позику грошові кошти. Оскільки грошей в наявності у нього не було, то він у період з 12.07.2020 по 04.08.2020 уклав з різними фінансовими установами договори позики всього на суму 24400,00 грн, а загальна сума повернення - 64551,00 грн і відповідно до досягнутої угоди кошти одразу він передавав відповідачу. За домовленістю кошти відповідач зобов`язався повернути з відсотками за першою вимогою. У зв`язку з тим, що вони на той час перебували у дружній відносина письмової угоди не укладали, а досягли усної домовленості. 27.08.2020 він звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів та сплату відсотків, але відповідач гроші не повернув та ухиляється від виконання свого обов`язку. Внаслідок неналежного здійснення відповідачем своїх цивільних прав, невиконання умов укладеного між ними договору, були порушені його права, змушений нести збитки, в тому числі, які складають повну вартість позик, отриманих у фінансових компаніях, чим завдано йому моральної шкоди, що призвело до страждань, спричинення негативних наслідків у його житті.

Відповідач надав до суду відзив, відповідно до змісту якого позовні вимоги не визнає повністю, передачі коштів позивачем йому не було, жодних договорів ні усних, ні письмових про позику грошей між ним та позивачем не укладалося. При цьому, вони разом грали у казино телефонному режимі та позивач запропонував йому варіант отримання коштів для гри у фінансових компаніях для подальшого розрахунку у випадку програшу. Він скористався такою пропозицією і отримав у фінансових установах велику суму коштів у борг і всі гроші програв, а потім родина змушена була сплачувати його борги. Жодних боргів у нього перед позивачем не має. Вважає, що злякавшись батька позивач його оговорив, що ніби-то для нього взяв ці кошти.

Представником позивача - адвокатом Очиченко О.Г. подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якого, ОСОБА_1 29.06.2020 отримав у кредит 1500,00 грн та того ж дня перерахував 750,00 грн на депозит відповідача для здійснення ним гри в казино на сайті «Парі-матч». 12.07.2020 він отримав 2000, 00 грн та того ж дня 2016,00 грн перерахував на депозит відповідача для здійснення гри в казино. 14.07.2020 він отримав 2000,00 грн та 1100,00 грн та того ж дня перерахував кошти в розмірі 3100,00 грн та 2000,00 грн на рахунок відповідача, а всього 5100,00 грн. 15.07.2020 він отримав кредит 1000,00 грн та 1500,00 грн та того ж дня 2500,00 грн перерахував на рахунок відповідача. 19.07.2020 отримав кредити в розмірі 2000,00 грн та 2398,00 грн та того ж дня перерахував кошти в розмірі 1290,00 грн на депозит для здійснення гри в казино відповідачем та 1348,20 грн, 1597,39 грн перерахував для погашення боргу відповідача перед кредитними установами. 01.08.2020 він отримав кредит 2000,00 грн та 500,00 грн та того ж дня перерахував кошти у розмірі 3035,00 грн на свій депозит для здійснення гри в казино, половни суми з яких була здійснена для здійснення ставок відповідачем, а 1534,50 грн перерахував для погашення боргу відповідача перед кредитною установою. 04.08.2020 він отримав кридт у розмірі 2000,00 грн та перерахував їх на свій депозит для здійснення гри в казино, половину суми, а саме 1000,00 грн були витрачені для здійснення ставок відповідачем. 21.08.2020 він взяв у кредит 13500,00 грн з метою погашення попередньо взятих для відповідача кредитів та того ж дня сплатив борг у розмірі 2000,00 грн, 500, 00 грн, 2000,00 грн, 5419,00 грн, 2800,00 грн та 22.08.2020 сплатив 2964,00 грн. Станом на 30.12.2020 сума заборгованості за кредитом відповідача зросла більше, ніж вдвічі та становить 66038,80 грн, з яких: 42640,80 грн - нараховані проценти; 23398,00 грн - тіло кредитів.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 16.11.2020, судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача.

Згідно ухвали суду від 02.12.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28.12.2020, яке відкладено на 25.01.2021 за клопотанням позивача для надання відповіді на відзив, на 22.02.2021 за клопотанням представника позивача у зв`язку з зайнятістю в іншій справі.

Позивач та представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зазначивши, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу договору позики, який було укладено між ними в усній формі, про обставини пояснили, як зазначено у позові та відповіді на відзив.

Відповідач та представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, про обставини зазначили, як указано у відзиві та зазначили, що вони товаришували і разом грали в казино «Парі-матч» у мобільних телефонах, то в його, то в телефоні позивача, для чого отримували кошти у кредит у різних фінансових установах.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Згідно даних українського бюро кредитних історій станом на 30.12.2020 ОСОБА_1 29.06.2020 отримав у «Лайм Кепітел» кредит у розмірі 1500,00 грн; 12.07.2020 отримав у Європейській Кредитній Групі кредит у розмірі 2000, 00 грн; 14.07.2020 у «Гелексі» - 2000,00 грн, у «Маніфою» - 2000,00 грн, у «Лайм Кепітел» 1100,00 грн; 15.07.2020 у фінансовій компанії «Інвеструм» - 1000,00 грн, у sajtcly.com - 1500,00 грн; 19.07.2020 у фінансовій компанії «Форза» - 2398,00 грн, у «УкрКредитФінанс» - 2000,00 грн; 01.08.2020 у «Лайм Кепітел» - 2000,00 грн, 500,00 грн; 04.08.2020 у «ГОУФІНГОУ» 2000,00 грн; 21.08.2020 у «Манівео швидка фінансова допомога» - 13500,00 грн (а.с. 73-103).

03.11.2020 ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 претензію з вимогою про сплату на його користь борг у сумі 64551,00 грн та морану шкоду в розмірі 50000,00 грн, а також збитки у вигяді витрат по сплаті за надання юридичних послуг 7310,00 грн (а.с. 23-28).

Позивач зазначає, що указані вище кошти були ним отримані у різних фінансових установах на прохання ОСОБА_2 та переданні останньому у позику за усною домовленістю, які відповідач зобов`язався повернути з відсотками за першою вимогою.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як передбачено частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Оскільки сума позики у розмірі 24400,00грн перевищує більш, ніж у десять разів встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, дотримання письмової форми договору позики є обов`язковою.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, віднесені до правочинів, які належать вчиняти у письмовій формі.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (частина перша статті 218 ЦК України).

Зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК України (зокрема у частині другій статті 937, частині третій статті 949 цього Кодексу).

У зв`язку з чим, суд не бере до уваги показання позивача як свідка.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Будь-яких належних та допустимих доказів щодо підтвердження укладання між сторонами правовідносин за договором позики суду з боку позивача не надано, тому вимога про стягнення з відповідача суми позики в розмірі 64551,00 грн, наданої останньому за усною домовленістю, задоволенню не підлягає, адже в силу вимог статті 1047 ЦК України належними доказами підтвердження укладення договору позики може бути або письмовий договір, або розписка, яку надає позикодавцеві позичальник, але, як установив суд, такі докази відсутні.

Крім того, позивач посилається на ст. 1212 ЦК України, зазначаючи про безпідставне збагачення відповідача за його рахунок. З цього приводу суд зазначає таке.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.an>

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

При цьому у відповідності до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 759/1206/17 (провадження № 61-40св19).

Враховуючи, що грошові кошти у розмірі 1 490 000 грн були перераховані позивачем на поточний рахунок відповідача, а у матеріалах справи відсутні докази набуття останньою коштів за договірними правовідносинами щодо цього майна, суди не встановили підстави набуття нею вказаних коштів, тому дійшли передчасного висновку, що у відповідача не виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, оскільки воно не є таким, що безпідставно набуте.

З наданих дублікатів квитанцій (а.с. 106-108) від 14.07.2020 на суму 2000,00 грн та 3100,00 грн, від 15.07.2020 на суму 2500,00 грн, вбачається, що ОСОБА_1 перерахував зазначені кошти ОСОБА_2 з призначенням платежу «переказ особистих коштів». При цьому, у судовому засіданні позивач пояснив, що вони разом з відповідачем грали у казино на сайті «Паріматч» почерзі, то з телефону позивача, то з телефону відповідача, робили ставки, за які платили кошти, тому з наданих позивачем письмових доказів не можливо встановити з якою метою позивач перераховував відповідачу ці кошти і чи є ці кошти безпідставними в розумінні статті 1212 ЦК України.

Оскільки вимога про стягнення грошових коштів задоволенню не підлягає, то вимога про стягнення моральної шкоди, яка є похідною, також задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки в позові відмовляється поністю, сплачений судовий збір залишається за рахунок позивача та витрати на правничу допомогу в розмірі 7310,00 грн стягненню з відповідача не підлягають

Відповідач просить суд стягнути з позивача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн, надавши при цьому квитанцію на зазначену суму, як містить печатку «Юридична консультація Дергачівського району» та договір про надання правових послуг, який не містить умов щодо оплати таких послуг (а.с.43).

Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що відповідачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акт приймання-передачі наданих послуг, належних платіжних документів про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, тому витрати на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України строк, визначений, в т.ч. ст. 354 цього Кодексу, продовжено на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач:

ОСОБА_2 , паспорт № НОМЕР_2 від 15.03.2018, місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 24.02.2021.

Суддя І. М. Нечипоренко