ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1728/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Лужецькій О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що шлюбні відносини припинені, у зв`язку із чим вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказує, що на даний час дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач свої батьківські обов`язки не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток свого сина не піклується, участі в його вихованні та утриманні не приймає, має заборгованість зі сплати аліментів. Посилається на те, що відповідач за п`яти років не виявив жодної ініціативи щодо участі у вихованні дитини. Байдуже ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, життя дитини та порушення обов`язку сплати аліментів змусило її звернутися до суду з даним позовом в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.01.2021 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 15.03.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

13.09.2021 р. від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо задоволення позову, посилаючись на наступне. Зазначає, що за період спільного проживання з позивачем відповідач забезпечував сім`ю. Твердження позивача про те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не відповідають дійсності. Пояснює, що приймає участь у житті та вихованні сина. Зазначає, що відповідач тільки нещодавно дізнався про наявність у нього заборгованості по аліментам, оскільки судовий наказ про стягнення аліментів видано без його участі. Вказує, що згоден сплачувати аліменти та погасити заборгованість по аліментам.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували та просили суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач зазначив, що бажає приймати участь у вихованні дитини, однак позивач чинить йому перешкоди в спілкуванні із сином, що порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та інтереси дитини.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника Служби та надав висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вислухавши пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьком, якого є ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 05.08.2015 р. (а.с.7).

16.07.2018 р. Дніпровським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмір 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Встановлено, що з 23.06.2020 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.02.2021 року шлюб було розірвано.

Як вбачається із матеріалів справи, дитина проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

В позовній заяві позивач наполягала, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина.

Відповідач у свою чергу пояснив, що нещодавно дізнався про наявність у нього заборгованості по аліментам, оскільки судовий наказ про стягнення аліментів було видано без його участі. Вказує, що не відмовляється від утримання сина та згоден сплачувати аліменти та погасити заборгованість по аліментам.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування.

А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

В судовому засіданні відповідач неодноразово наголошував, що бажає приймати участь у вихованні сина, проте матір`ю дитини чиняться перешкоди у його спілкуванні з ним, від виконання своїх батьківських обов`язків він не ухилявся. Він цікавиться по мірі можливості його життям, проблемами, успіхами. Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Суд також приймає до уваги намагання ОСОБА_1 зустрітися з сином з метою його побачити та поспілкуватися з ним.

Відповідно до висновку №103/5086/41/3 від 23.06.2021 р. орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд не може погодитися з висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ставиться до нього критично, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, немотивований, не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітнього сина ОСОБА_5 .

Також, надані позивачам довідки закладів дошкільної освіти щодо невідвідування дитини батьком та посилання позивача про наявність у відповідача заборгованості по аліментам не можуть бути підставою для задоволення даного позову, оскільки ст. 164 Сімейного кодексу України не місить такої підстави для позбавлення батьківських прав як ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини та її невідвідування.

Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги бажання та намаганнябатька зустрічатися з дитиною, про яке він заявляв у судовому засіданні, сам факт заперечення ним позовної заяви ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав також свідчить про його інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у вихованні сина, допомагати йому та бажання бути батьком.

Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки ОСОБА_1 щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 164, 165 СК України, ст.ст. 76-81, 84, 90, 259, 263, 268, 273 ЦПКУкраїни, Постановою Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА