ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м. Чернівці

справа № 724/1468/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пустовіт Юрій Омелянович, про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк`на додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Єфтеньєв О.Г.),-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 вересня 2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

22.09.2021 року на адресу суду, від представника позивача ОСОБА_2 , надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 14755 гривень.

Додатковим рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2021 року, заяву представника позивача Пустовіта Юрія Омеляновича, який діє від імені ОСОБА_1 , про винесення додаткового рішення задоволено частково.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/1116/20

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 11350 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату правничої допомоги. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції повністю та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення залишити без задоволення та/або без розгляду.

Доводи скарги мотивує тим, що питання щодо відшкодування судових витрат, понесених на оплату правничої допомоги розглянуто та вирішено без врахування правових позицій Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, у постанові від 08.06.2021 року у справі №550/936/18, у постанові від 05.02.2019 року у справі №906/194/18, у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 року у справі №821/227/17, від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц, від 19.11.2020 року у справі №734/2313/17.

Судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що той обсяг проведеної роботи адвокатом, а саме кількості судових засідань, їх тривалість, складність справи, складення процесуальних документів, які наявні в матеріалах справи не вартують тих грошових коштів, які присуджені до стягнення, оскаржуваним рішенням.

Разом з тим, позивачем в порушення приписів ч.2 ст.137 ЦПК України не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, крім тих які подані заявником, є докази, які доводять сплату коштів (квитанції, платіжні доручення) і відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, у Книзі обліку доходів і витрат. Оскільки належні та допустимі докази на підтвердження позивачем витрат на правничу допомогу відсутні у матеріалах справи, помилковими є висновки суду про доведеність цих вимог і наявність підстав для їх відшкодування.

За приписами ч.9 ст.83 ЦПК України копії доказів що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає іншим учасникам справи, проте матеріали справи, зокрема додатки в порушення приписів ч.2 ст.137 ЦПК України не містили відповідних доказів. Зокрема відсутні вартість гонорару за договором №21-02-11 від 23.03.2021 року про надання професійної правничої допомоги, розрахунок суми витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом вказаної справи станом на 20.09.2021 року у сумі 14755 гривень, акт приймання передачі виконаних робіт, тобто позивачем не дотримано процесуального порядку подання доказів, передбаченого ч.9 ст.83 ЦПК України, а тому суд першої інстанції безпідставно взяв їх до уваги.

Зазначає, що на підставі наданих пояснень, АТ «ПриватБанк» заперечує проти компенсації позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження права на компенсацію судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пустовіт Ю.О. посилається на те, що вимоги апелянта щодо скасування додаткового рішення суду першої інстанції в частині судового збору задоволенню не підлягають, оскільки відповідач у апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення повністю в тому числі і у частині відшкодування судового збору, не мотивуючи та не наводячи підстав для звільнення апелянта від сплати судового збору, та його покладення на позивача, як споживача банківських послуг.

Щодо вимог апелянта про скасування рішення в частині відшкодування витратна професійну правничу допомогу то зазначає, що відповідачу при отриманні копії позову із договору про надання професійної правничої допомоги, який є додатком №13 до позовної заяви, було достеменно відомо про порядок обрахунку гонорару Бюро, як добуток витраченого часу та вартості однієї години надання такої послуги, що була чітко визначена 1135 гривень, орієнтовний час та обсяг наданих Бюро послуг у суді першої інстанції планувався на рівні 24годин, а відтак і орієнтовну вартість послуг з правничої допомоги визначено у сумі 27240 гривень. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у суді першої інстанції не скористався наявною у нього можливістю заявлення вказаного клопотання, тому доводи апелянта про не співмірність таких витрат не можуть братися апеляційним судом до уваги, так як в суді першої інстанції відповідачем не заявлялось відповідного клопотання або будь-яких заперечень, тому такі доводи є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не містять конкретних заперечень ні до вартості 1 години послуг адвоката, ні до виду (видів) наданих послуг, а обмежуються лише загальними запереченнями проти покладення таких витрат на відповідача, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги. Крім того, апелянт посилається на судову практику, яка не є актуальною на день ухвалення рішення.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду без мін. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3405 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 ЦПК України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною третьою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У частині четвертій статті 270 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Правила проведення судового засідання встановлено ст. 211 ЦПК України, відповідно до частини другої якої суд зобов`язаний повідомити учасників справи про місце, дату й час судового засідання. Разом із викладеним вище ч. ч. 12 ст. 128 ЦПК України прямо розмежовано поняття "виклик учасника справи" та "повідомлення учасника справи".

Європейський суд із прав людини в п. 26 рішення від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (заява № 7460/03) зазначив, що принцип рівності сторін, один зі складників більш широкої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свої права за умов, коли її не будуть ставити в суттєво менш сприятливе положення порівняно з опонентом.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Правонапублічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України відсутність належного повідомлення учасника справи (яке є обов`язковим при проведенні судового засідання) пряма підстава для скасування судового рішення першої інстанції та винесення судом апеляційної інстанції нового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи 20 вересня 2021 року Хотинський районний суд Чернівецької області проголосив вступну та резолютивну частині рішення (а.с44).

22 вересня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Пустовіт Ю.О. на електронну адресу Хотинського районного суду Чернівецької області було надіслано заяву про винесення додаткового рішення по справі, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В додатку до вказаної заяви додано розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач у зв`язку із розглядом справи №724/1468/21 станом на 20.09.2021 року, акт приймання-передачі робіт виконаних Бюро за договором №21-02-11 від 23.03.2021 року станом на 20.09.2021 року.

Як вбачається із протоколу судового засідання від 27 вересня 2021 року судом першої інстанції розгляд справи за заявою ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення, було проведено у відсутності сторін, які, як було зазначено в протоколі, були належним чином повідомлені про день час та місце судового засідання. Представник позивача та представник відповідача в судове засіданні не з`явилися і причини своєї неявки суду не повідомили (а.с.56).

Однак, колегією суддів встановлено, що доказів направлення та отримання сторонами повідомлення про розгляд справи, яка призначена на 27 вересня 2021 року, матеріали справи не містять.

Частиною другою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з частиною п`ятою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.

Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 223ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доказів належного повідомлення апелянта про судове засідання призначене на 27.09.2021 року, матеріали справи не містять, суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача, який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

У зв`язку з цим, розгляд справи за відсутності учасників процесу, щодо яких немає відомостей про вручення їм судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідно до пункту 3 частини третьої статті 356ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та винесення судом апеляційної інстанції нового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі № 361/8730/15-ц (провадження № 61-17263св20) зазначено, що «в матеріалах справи міститься судові повістки про виклик до суду ОСОБА_2 (т. 1. а. с. 18-19, 24-25, 29-30); даних про отримання ОСОБА_2 повісток про судові засідання матеріали справи не містять; ОСОБА_2 в апеляційній скарзі (т. 1. а. с. 105 - 106) вказував про неповідомлення судом першої інстанції ОСОБА_2 про судові засідання. Проте суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування додаткового рішення суду першої інстанції у зв`язку із порушенням норм процесуального права та постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частково задовольняючи заяву представника позивача Пустовіта Юрія Омеляновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що заявником надано докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції, крім розрахунку суми витрат зазначених у п.п.2,3 Розрахунку суми судових витрат, оскільки не надано підтверджень, що даний розрахунок є правовою допомогою та пов`язаний із вирішенням спору клієнта, тому суд першої інстанції зменшив розмір витрат на правничу допомогу, та стягнув 11350 гривень.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, і суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з наведеної норми права та принципів диспозитивності та змагальності процесу, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд має надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона процесу має заперечення.

Зазначений висновок узгоджується з нормами процесуального права та практикою Великої Палати Верховного Суду, викладеною у додаткових постановах: від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19; від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, провадження № 12-94гс20, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

У справі, яка переглядається, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» не подавав суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на професійну правову допомогу, яку просив стягнути позивач, оскільки був позбавлений можливості висловити свої заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із заявленими вимогами позивача ОСОБА_1 щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, вважаючи їх неспівмірними, завищеними, а також не надання судом першої інстанції оцінки тому факту, що той обсяг проведеної роботи адвокатом, а саме кількості судових засідань, їх тривалість, складність справи, складення процесуальних документів, які наявні в матеріалах справи не вартують тих грошових коштів, які присуджені до стягнення, оскаржуваним рішенням.

Колегія суддів частково погоджується із такими доводами апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Судом встановлено, що при подані позовної заяви був поданий попередній (орієнтований) розрахунок від 23.03.2021 року (а.с.29) згідно якого, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає 27 240 гривень.

На підтвердженням понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір №21-02-11 від 23 березня 2021 року про надання професійної правничої допомоги (а.с.26-27), додатку №1 до договору, вартість гонорару за договором №21-02-11 від 23 березня 2021 року про надання професійної правничої допомоги (а.с.28), розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи № 724/1468/21 станом на 20.09.2021 року у сумі 14 755 гривень (а.с.49), акт приймання передачі виконаних робіт Бюро за договором № 21-02-11 від 23.03.2021 року станом на 20.09.2021 року у сумі 14 755 гривень. (а.с.50).

Відповідно до акту приймання передачі виконаних робіт Бюро за договором № 21-02-11 від 23.03.2021 року станом на 20.09.2021 року було виконано такий обсяг робіт: ознайомлення з обставинами справи затрачено часу у кількості 1 год.; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини затрачено часу у кількості 1 год.; опрацювання судової практики, у тому числі судів касаційної інстанції по аналогічним справам затрачено часу у кількості 1 год.; підготовка та вручення в трьох заяв про отримання інформації затрачено часу у кількості 5 год.; ознайомлення з матеріалами справи №724/732/19 у Хотинському районному суді чернівецької області затрачено часу у кількості 1 год.; формування правової позиції та підготовка процесуальних документів по справі: позову, відправка позову, підготовка та відправка відповідачу відповіді на відзив, підготовка інших процесуальних документів затрачено часу у кількості 2 год.; участь у судовому засіданні затрачено часу у кількості 1 год.

Дослідивши додані докази про понесені витрати на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що у відповідності до додатку №1 до договору № 21-02-11 від 23.03.2021 року (п.2.) вартість однієї години роботи адвоката на надання послуг становить 1135 гривень.

У розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи № 724/1468/21 станом на 20.09.2021 року у сумі 14 755 гривень зазначений перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, вказано детальний опис робіт та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги.

Колегія суддів не погоджується із заявленою сумою витрат на правову допомогу, вважаючи її не обґрунтованою, а стягнута судом першої інстанції сума судових витрат у розмірі 11350 гривень, не в повній мірі відповідає критерію реальності таких витрат та їх розумності. Сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зроблено правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та Постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що стягнення вартості трьох годин часу витраченої адвокатом на ознайомлення із обставинами справи, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини та опрацювання судової практики, у тому числі судів касаційної інстанції по аналогічних справах, не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підтвердження, що такі витрати пов`язані із вирішенням спору клієнта.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що шість годин, необхідним для підготовки адвокатом трьох заяв про отримання інформації, є завищеним часом, тому вважає за доцільне зменшити такий обсяг часу до двох годин. Витрачений по одній годині час на ознайомлення з матеріалами справи №724/732/19 в Хотинському районному суді Чернівецької області та формування правової позиції і підготовка процесуальних документів по справі, відповідають критерію реальності адвокатських витрат.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що чотири години часу витраченого адвокатом на ознайомлення, здійснення процесуальних дій, є достатнім часом, який міг бути використаний адвокатом, для представлення інтересів клієнта в суді першої інстанції тому заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правову допомогу слід задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивача 4540 гривень, витрат пов`язаних із отримання правової допомоги.

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу разом із копією позовної заяви з додатками було направлено копію договору про надання професійної правничої допомоги, який є додатком №13 до позовної заяви, що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги, що такі докази не були надіслані іншим учасникам справи в порушення вимог ч.9 ст.83 ЦПК України.

Також безпідставними та необґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження права на компенсацію судових витрат, оскільки відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинити певні дії, і є тією підставою, якою суд має право здійснити розподіл судових витрат та стягнути з відповідача витрати пов`язані з наданням професійної правової допомоги.

На спростування вимог апеляційної скарги, про відсутність належних доказів, які б підтвердили сплату коштів адвокату і відображення адвокатом доходів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 14 ЦПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13 та Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен отримати клієнт чи надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму стягнуту судом першої інстанції, є завищеними і не співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг для розгляду справи у суді, та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пустовіт Ю.О. просить стягнути з апелянта на користь позивача витрати на правничу допомогу, пов`язану із опрацюванням судової практики судів касаційної інстанції та підготовкою відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 3405 гривень.

В обґрунтування понесених витрат додано розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи №724/1468/21 станом на 15.11.2021 року, та акт приймання-передачі робіт виконаних Бюро за договором №21-02-11 від 23.03.2021 року станом на 15.11.2021 року.

Сторона відповідача у справі заявляла клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Розмір судових витрат, пов`язаних із опрацюванням судової практики судів касаційної інстанції не є правовою допомогою відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги №21-02-11, а щодо розміру судових витрат пов`язаних із підготовкою відзиву на апеляційну скаргу, то колегія суддів вважає його завищеним, і приходить до висновку, що1 години 30 хвилин витраченого адвокатом часу, є достатнім часом для підготовки вказаного відзиву, і з урахуванням вартості однієї години часу адвоката, яка становить 1135 гривень, слід стягнути з АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 1702 гривні 50 копійок витрат пов`язаних із підготовкою відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу пов`язану із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, в розмірі 6242 гривні 50 копійок (4540+1702,50).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними. Залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пустовіт Юрій Омелянович, про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу пов`язану із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, в розмірі 6242 гривні 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2021 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

Н.К. Височанська