Справа № 372/37/18
Провадження № 2-10/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заяви зазначив, що 21.11.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 389/20/11ПІ відповідно до якого позивач надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 25 000.00 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, яким є ОСОБА_1 21.11.2021 року позивач та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 04/П-1439, відповідно до умов якого ОСОБА_1 як поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши кошти ОСОБА_1 , однак, у порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 належним чином не виконав, в результаті чого станом на 23.11.2017 року має заборгованість 47 481,21 дол. США, яка складається з 22 712,56 дол. США заборгованості за кредитом, 24 768,65 дол. США, а тому просив стягнути солідарно з відповідачів вказану суму боргу та судові витрати по сплаті судового збору.

16 лютого 2018 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження за загальними правилами позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 05 червня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів.

Ухвалою суду від 21 серпня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача та призначено судово-економічну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою судді від 11 січня 2020 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року позивача у справі Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» замінено на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Ухвалою суду від 31 липня 2020 року задоволено клопотання представника позивача Артеменка П.М. про зупинення провадження у справі, провадження у справі зупинено до вирішення іншої цивільної справи.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року провадження у справі відновлено, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 22 березня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача про призначення у цивільній справі повторної судово-економічної експертизи, провадження на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою судді від 05.08.2021 року провадження у справі відновлено.

28.03.2018 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Базика О.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача вказав, що в обґрунтування розміру заборгованості відповідача перед позивачем останній надав розрахунок суми заборгованості, однак, позивачем не були враховані 8 911,36 дол. США, які відповідач сплатив за період з 2006 по 2018 роки. Також, представник відповідача зазначив, що згідно умов додаткової угоди № 1 від 15.07.2009 року до договору кредиту № 389/20/11/ПІ від 21.11.2006 року, банком фактично було збільшено існуючу суму кредиту до 25 948,14 дол. США, а також було збільшено процентну ставку за користування кредитом до 15 відсотків. Відповідно до сум заборгованості наданої позивачем, останній почав нараховувати проценти за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 15 відсотків з листопада 2008 року, тобто до того моменту, коли процентна ставка була підвищена банком. Також відповідач вважає, що позивач незаконно стягував з відповідача проценти за дострокове погашення кредиту та не врахував значних сум, які відповідач сплатив в рахунок погашення заборгованості, а тому позовні вимоги вважає необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ «Альфа-Банк», позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про залишення зустрічного та первісного позову без розгляду, просив розглядати справу за відсутності відповідача та його представника.

Інші сторони в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 21.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 389/20/11/ПІ, відповідно до п. 1.1 вказаного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 25 000,00 дол. США, зі сплатою 12.75 % річних та повернення суми кредиту до 20-го числа кожного місяця за графіком.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, яким є ОСОБА_1 за кредитним договором № 389/20/11/ПІ від 21.11.2006 року, 21.11.2006 року позивач та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 04/П-1439, відповідно до умов якого ОСОБА_2 як поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

15.07.2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 389/20/11/ПІ від 21.11.2006 року відповідно до якої сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитування, визначених договором, а саме викладено перший абзац п.1.1 та п.п.1.1.1. п.1.1. договору в новій редакції та змінено суму наданих грошових коштів до 25 948.14 дол. США, зі сплатою 15 процентів річних, та кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 20.11.2026 року, визначили графік погашення кредиту до 20 числа кожного місця з останнім платежем 20.11.2026 року. Додаткова угода підписана сторонами.

15.07.2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 04/П-1439 від 21 листопада 2006 року.

Як вбачається з розрахунку вимог банку у зв`язку з неповернення ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 389/20/11/ПІ від 21.11.2006 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 23.11.2017 року складає 59 774,54 дол. США, яка складається з: 22 712,56 дол. США сума заборгованості за кредитом; 24 768,65 дол. США сума заборгованості за відсотками; 6 068,33 дол. США розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 6 207,00 дол. США розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Відповідно до довідки наданої ПАТ «УКРСОЦБАНК» № 10.1-87/22422 від 23.11.2017 року про переховані ОСОБА_1 сум в рахунок погашення заборгованості за період з 21.11.2006 року по 22.11.2017 роки вбачається, що загальна перерахована сума станом на 23.11.2017 року складає 14 014,07 Дол. США.

Підпунктом 3.2.3 Договору кредиту від 21.11.2006 року № 389/20-11-ПІ визначено, що Кредитор має право вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій.

23.11.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило на адресу відповідачів вимогу про усунення порушень умов кредитного договору № 389/20/11/ПІ від 21.11.2006 року та сплату заборгованості, що станом на 23.11.2017 року складає 59 774,54 дол. США.

AT «Укрсоцбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у передавальному акті, а саме з 15.10.2019 року.

Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт.

Згідно п. 1 передавального акту від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Враховуючи вищевикладені обставини починаючи з 15.10.2019 року правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк».

Таким чином, АТ «Альфа-Банк» є новим кредитором за кредитним договором № 389/20/11-ПІ від 21.11.2006 року, що був укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

Оцінюючі зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що відповідачі істотно порушили норми Закону та умови кредитного договору від 21.11.2006р., договору поруки від 21.11.2006р., не виконавши взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту разом з нарахованими відсотками, у зв`язку із чим вказані грошові кошти підлягають стягненню з позичальника та поручителя у солідарному порядку.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі статтею 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з приписами статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За змістом Договору поруки від 21.11.2006 року, поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що наявні правові підстави для задоволення вимог позивача щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 21.11.2006 року №605/30-010 та додаткової угоди № 1 від 15.07.2009 року у розмірі 47 481,21 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом 22 712,56 дол. США; заборгованості за відсотками 24 768,65 дол. США.

Що стосується необхідності стягнення заборгованості саме у іноземній валюті, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Отже, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічні висновки Верховного Суду про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів необхідно солідарно стягнути на користь позивача сплачений судовий змір у сумі 19 138,60 грн., тобто по 9 569,30 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 216, 526, 530, 553, 554, 610-612, 625, 629, 1046, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 55, 76 - 81, 83, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 21.11.2006 року №605/30-010 та додаткової угоди № 1 від 15.07.2009 року у розмірі 47 481,21 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом 22 712,56 дол. США; заборгованості за відсотками 24 768,65 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 сплачений судовий збір на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в розмірі 9 569,30 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського Апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Потабенко