РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна придбаного під час шлюбу та визнання права власності на нього.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач з відповідачем перебував у шлюбі, зареєстрованому 06.01.2017 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №07. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 22.06.2017.

Під час шлюбу 15.05.2019 сторони придбали нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,85 кв.м.

У зв`язку з припиненням сімейних відносин, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Позивач просить поділити майно придбане під час шлюбу між ним та відповідачем ОСОБА_2 , шляхом визнання за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,85 кв.м, та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді від 19.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

Позивач у підготовче засідання не з`явився, 17.12.2021 представником позивача подано до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої просить позов задовольнити.

Відповідач у підготовче засідання не з`явилась, 17.12.2021 через канцелярію суду подала заяву про визнання позову, в якій просила суд позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі зареєстрованому 06.01.2017 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №07, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 06.01.2017.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 22.06.2017, актовий запис №693.

За час перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 50,85 кв.м., право власності на яку набуто на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О., зареєстровано в реєстрі за №203.

На час ухвалення рішення судом не встановлено обтяжень, або наявність прав іншим особам на зазначене нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №290943845 від 17.12.2021.

Відповідно до п. 6 Договору купівлі-продажу квартири зазначено, що: «Покупець повідомляє, що договір укладається за згодою чоловіка Покупця ОСОБА_1 викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 15.05.2019 за р. № 202».

Вартість спільного майна придбаного під час шлюбу складає - 350314 грн. 00 коп, що підтверджується висновком про вартість від 21.10.2021.

На підставі аналізу наданих позивачем доказів, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених впозові про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 50,85 кв.м., є спільної сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України, згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Сторони уклали шлюб 06.01.2017, а спірна квартира придбана 15.05.2019, тобто під час перебування в шлюбі, на ім`я відповідача було придбано спірну квартиру. Виходячи з позиції Великої палати ВС щодо абсолютної презумпції спільності права власності подружжя на майно набуте під час шлюбу, ця квартира є спільною власністю подружжя. Інше має бути доведено відповідачем.

Такої необхідності не було б лише у випадку, як би квартиру було придбано відповідачем до шлюбу, або під час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, або в порядку приватизації - це безумовні підстави вважати придбане майно особистою власністю одного з подружжя у відповідності дост.57 СК України.

Тому судом встановлені достатні підстави вважати спірну квартиру об`єктом спільно сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Частинами 1, 2ст. 70 СК України встановлено, що уразі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними внатурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Зі змісту п. п. 23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 , та придбана сторонами під час зареєстрованого шлюбу та належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, за умови відсутності домовленості між сторонами про поділ спільного майна, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні - по 1/2 частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно положеньстатті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції" зазначив, що володіння майном повинно бути законним.

Так, матеріалами справи підтверджено, що спільне володіння та користування майном, придбаним під час шлюбу сторонами є неможливим. Обставин, які б свідчили про спричинення істотної шкоди інтересам співвласника майна - відповідачу ОСОБА_2 , внаслідок поділу спільного мана подружжя судом не встановлено та відповідачем не наведено.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи з того, що зазначене у позові майно набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, договори щодо розпорядження та користування спірним майном не укладались, при поділі цього майна, частки кожного з подружжя є рівними, а тому з врахуванням зазначених обставин та з урахуванням заяви відповідача про визнання позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню і кожному із сторін належить по 1/2 частині спірного майна, тому за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Відповідно до статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що документально підтверджені, у розмірі 454 гривень 00 копійок.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 875 гривень 78 копійок.

Керуючись ст.ст. 141,247,263-265,273 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 875 (вісімсот сімдесят п`ять) гривень 78 копійок.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя в розмірі 875 (вісімсот сімдесят п`ять) гривень 78 копійок, відповідно до квитанції №0.0..1.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 17 грудня 2021 року.

Суддя А.В. Стеценко