КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3041/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Немировської О.В., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року (суддя Батрин О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу,

встановив:

у березні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу солідарного боржника - спадкодавця ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 467 974грн 96коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2009 року на його користь солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 стягнуто заборгованість за договором позики на загальну суму 467 974грн 96коп. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року йому поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання за вказаним рішенням.

Позивач стверджував, що під час примусового виконання судового рішення йому стало відомо, що боржник ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і його спадкоємцем є син ОСОБА_2 , який прийняв спадщину у вигляді ј частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вважав, що до спадкоємця боржника перейшов обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем, на підставі ст. 1231 ЦК України, у межах вартості нерухомого майна. яке було ним отримано у спадщину.

Враховуючи, що відповідач у порушення положень ч. 1 ст. 1281 ЦК України не повідомив його як кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, він був позбавлений можливості у встановлені законом строки пред`явити кредиторські вимоги.

Також позивач зазначив, що згідно ч. 3 ст. 1281 ЦК України відрахування початку строку пред`явлення вимоги до відповідача, як спадкоємця боржника, слід відраховувати з дати набрання ухвалою Печерського районного суду міста Києві від 27 липня 2016 року законної сили, тобто з 29 листопада 2016 року.

Ухвалою суду від 28 березня 2018 року до участі у справі була залучена ОСОБА_3

29 жовтня 2020 року представник позивача - адвокат Андрієнко С.В. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідачів по 233 987грн 48коп., як зі спадкоємців ОСОБА_5 , які успадкували спадщину у рівних

частинах.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач посилається на помилковість висновків суду, оскільки звернення до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником у порядку статті 442 ЦПКУкраїни є його правом, а не обов`язком. Натомістьнормами статей 1281, 1282 ЦК Українипередбачено право кредитора звернутися до суду з позовом до спадкоємців боржника, які не задовольнили його вимоги.

Крім того, позивач не погоджується з висновком суду про те, що стягнення заборгованості за даним позовом свідчить про покладення на відповідачів подвійної відповідальності, так як на них раніше не покладався обов`язок з відшкодування 467 974грн 96коп.

Також позивач звертає увагу, що оскаржуване рішення позбавляє його реальної можливості користуватися належними йому коштами, а на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, літні батьки та дружина з інвалідністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів - адвокат Слободянюк М.М. просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що пред`явлення самостійного позову свідчить про покладення подвійної юридичної відповідальності на відповідачів відповідно до ст. 61 Конституції України, що є недопустимим. Позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником у порядку статті 442 ЦПК України. Крім того, представник відповідачів зазначає, що враховуючи, що з ОСОБА_5 був укладений договір поруки, за яким останній зобов`язався особисто відповідати перед позивачем за належне виконання зобов`язання, тому спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за договором позики.

Третя особа ОСОБА_4 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлялася за місцем проживання, яке наявне у матеріалах справи, та місцем реєстрації, яке було встановлено Київським апеляційним судом, однак згідно повідомлення листоноші за вказаною адресою не проживає (с.с.195 т.2).

Також виклик третьої особи ОСОБА_4 був здійснений шляхом розміщення відповідної об`яви на вебпорталі судової влади.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнала, що третя особа ОСОБА_4 належним чином повідомлена про апеляційний розгляд, клопотання про перенесення судового засідання не подала, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Дмітрієва Р.І., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідачів - адвоката Слободянюка М.М., який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2009 року стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 467 974грн 96коп.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року поновлено ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2009 року та видано виконавчий лист.

Відомостей про пред`явлення виконавчого листа до виконання матеріали справи не містять.

Згідно повторного свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 10 вересня 2010 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 серпня 2016 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлення позову до спадкоємців ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, яка вже стягнута рішенням суду, є покладенням подвійної юридичної відповідальності. Також суд зазначив, що позивач має можливість захистити свої порушені права шляхом подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження у порядку ст. 442 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 608 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Враховуючи, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2009р. з ОСОБА_5 стягнута заборгованість за договором позики, як з поручителя ОСОБА_6 , ОСОБА_5 став солідарним боржником у зобов`язанні.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, зобов`язання ОСОБА_5 за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2009р. входять до складу спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі у визначений законом строк та спосіб прийняли спадщину ОСОБА_5 .

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Отже, обов`язок спадкодавця ОСОБА_5 щодо сплати заборгованості за договором позики, присудженої судом ОСОБА_1 із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців.

Подібні висновки зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року, справа 2-2697/11.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно зазначив, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у порядку ст. 442 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що звернення до суду із заявою про заміну сторони у

виконавчому провадження є правом сторони, а не його обов`язком, є правомірними.

Разом з цим, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості до спадкоємців боржника, позивач не врахував, що ця заборгованість вже була стягнена рішенням суду, яке підлягає обов`язковому виконанню, і повторне стягнення цієї ж заборгованості зі спадкоємців боржника суперечить положенням ст. 61 Конституції України, так як фактично спадкоємці боржника заміняють його у зобов`язанні, яке виникло внаслідок судового рішення про стягнення заборгованості.

Посилання у апеляційній скарзі на положення ст. 1281 ЦК України, яка встановлює порядок пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника і передбачає, що для отримання задоволення своїх вимог кредитор має пред`явити вимоги до спадкоємця, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки, як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, приписи статей 1281 та 1282 ЦК України на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості не є підставою для відмови у заміні боржника його спадкоємцем у виконавчому провадженні, а є підставою для визначення державним виконавцем меж відповідальності спадкоємця, який залучений як правонаступник по боргам спадкодавця.

Крім того, позивачем не враховано, що положення зазначених норм ЦК України, як на час відкриття спадщини, так і на час пред`явлення даного позову, мали іншу редакцію, а ним не надано доказів дотримання строків, визначених вказаними нормами, для пред`явлення вимог до спадкоємців ОСОБА_5 .

Посилання позивача на те, що строк, визначений ч. 3 ст. 1281 ЦК України, необхідно обраховувати з дня постановлення Печерським районним судом м. Києва ухвали від 27 липня 2016 року, колегія суддів вважає безпідставним, так як поняття «настання строку вимоги» та «поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання» не є тотожними.

Твердження у апеляційній скарзі про те, що відмова у задоволенні позову позбавляє можливості позивача скористатися належними йому коштами, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як його порушене право було поновлено шляхом прийняття судом рішення про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також шляхом прийняття судом ухвали про поновлення ОСОБА_1 строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання на примусове виконання рішення суду. Також ОСОБА_1 не позбавлений можливості подати заяву про заміну боржника ОСОБА_5 у виконавчому провадженні на його спадкоємців.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді О.В. Немировська

Т.А. Семенюк