П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021року м. Київ

Справа № 753/14443/20

Провадження: № 22-ц/824/2369/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договорому,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року АТ «Універсал Банк» (далі - банк) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, щорішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2013 року у справі №2-8002/12 стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 800 039,33 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 3 219 грн. Оскільки відповідачі не виконують вказане рішення суду, порушили строки виконання грошового зобов`язання з виплати заборгованості, банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати за час прострочення виконання рішення суду в розмірі 157 483,85 грн та 3% річних в розмірі 70 222,62 грн відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань з 01.08.2017 року по 28.07.2020 року інфляційні втрати у розмірі 157 483,85 грн, 3 % річних у розмірі 70 222,62 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 415,60 грн.

Не погодившись із таким судовими рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що позивачем не вірно проведено розрахунок нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних, окрім того, рішення Дарницького районного суду м. Києва у справі №2-80002/12 ухвалено 16 квітня 2013 року, а тому саме з даної дати у позивача виникло право на нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних. Також вважала, що банком пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скарга представник АТ «Універсал Банк» Себіна А.О. зазначила, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2013 року до стягнення підлягає сума боргу саме в національній валюті України - гривні. За період часу, протягом якого відповідачем вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, а тому банк вправі вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Факт наявності заборгованості перед кредитором підтверджується долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості від 28.07.2020 року, згідно якого залишок заборгованості за рішенням суду від 16.04.2013 року становить - 776 293,67 грн. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Згідно наданого до позову розрахунку заборгованості вбачається, що банком заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості по інфляційним втратам та 3 % річних за останні три роки, а тому твердження заявника щодо пропуску позивачем строків позовної давності не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

В судовому засіданні адвокат Ходаківський С.І. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 23.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №066-2008-1636, згідно умов якого банк надав відповідачці кредит в сумі 90 310 швейцарських франків на придбання нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач, у свою чергу, зобов`язалась погасити кредит до 10.05.2031 року, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 9,95% річних, та 29,85% - за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення).

Банк виконав умови кредитного договору та надав ОСОБА_1 зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки від 23.05.2008 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, передбачених кредитним договором, 23.05.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори поруки №066-2008-1636-Р та №066-2008-1636-Р/1 відповідно, згідно яких ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зобов`язались відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед банком, що виникли з кредитного договору №066-2008-1636 від 23.05.2008 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

ОСОБА_1 21.11.2009 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_2 ».

Оскільки відповідачами порушені договірні зобов`язання, банк звернувся до суду із відповідним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2013 року у справі №2-8002/12 стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 800 039,33 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 3 219 грн.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив із того, що судове рішення, яке набрало законної сили, підтверджує факт існування заборгованості у відповідачів, відтак, оскільки виконання судового рішення є обов`язковим, а відповідачі порушили виконання грошового зобов`язання зі сплати боргу, у банка виникло право на стягнення з відповідачів інфляційних витрат та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У частині першій статті 509 ЦК України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, провадження № 14-68цс18 та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто,таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову.

Такі правові висновки висловлені в постановах Верховного Суду від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18.

За наведених обставин та правових норм, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо обґрунтованості позовних вимог АТ «Універсал банк» про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 передбачених статтею 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за час прострочення не виконання рішення суду.

Доводи скаржниці про те, що 3 % річних та інфляційні втрати повинні нараховуватись саме з 2013 року, тобто, з моменту ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому банком пропущено строк позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки банком заявлені позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, що розраховані за останні три роки (з 01.08.2017 року по 28.07.2020 року), які передують подачі такого позову.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильності проведеного банком розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за кредитним договором № 066-2008-1636 від 23.05.2008 року, що наданий позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог, виконаний спеціалістом банку та підписаний директором Департаменту кредитного адміністрування, скріплений печаткою банку. В даному розрахунку відображено методику нарахувань інфляційних втрат та 3 % річних за формулами, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Натомість відповідачкою розрахунок заборгованості спростований не був, будь-яких доказів щодо погашення нею боргу за кредитним договором суду не надано. При цьому, колегія суддів відмічає, що сама лише незгода ОСОБА_1 з наведеним позивачем розрахунком заборгованості не може свідчити про неналежність такого доказу. Окрім того, за правилом ч. 2 ст. 78 ЦПК України ОСОБА_1 на спростування вказаного розрахунку ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції контррозрахунку надано не було.

В той же час, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 щодо її неналежного повідомлення про розгляд даної справи.

За ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У випадку, передбаченому частиною 2 статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Приймаючи до уваги предмет позову, суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі визначив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 19 жовтня 2020 року.

Роз`яснено відповідачу про те, що відповідно до ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву на позов в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання ухвали про відкриття провадження та доданих до неї документів.

Копію вказаної ухвали суду направлено учасникам справи 07.09.2020 року. (а.с. 51,52).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи наявний адресований відповідачу конверт з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.56,57), що не може свідчити про належне повідомлення ОСОБА_1 про рух справи, зокрема, про відкриття провадження у справі та наслідки вчинення чи не вчинення відповідних процесуальних дій.

Учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункти 2, 3 частини 1 статті 43 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не була належним чином повідомленою про розгляд справи, що стало наслідком порушення її прав, перебачених пунктами 2, 3 частини 1 статті 43 та ст.ст.178, 191, 278 ЦПК України.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог АТ«Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, проте в порушення вимог процесуального закону розглянув справу за відсутності її належного повідомлення про розгляд даної справи, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, відповідно, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині позовних вимог нового рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань з 01.08.2017 року по 28.07.2020 року інфляційних втрат у розмірі 157 483,85 грнта 3 % річних у розмірі 70 222,62 грн.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У підпунктах 4, 5 пункту 35 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що при пред`явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову кількома звільненими від сплати судового збору позивачами до одного відповідача судовий збір з відповідача стягується в дохід держави з урахуванням загальної суми всіх вимог. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Оскільки у даній справі позов пред`явлено до кількохвідповідачів, то судовий збір підлягає стягненню пропорційно з кожного окремо.

За наведених підстав, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 витрат по сплаті судового збору у розмірі 3415,60 грн в рівних частинах, тобто, по 1138,53(одній тисячі сто тридцять вісім) грн. 53 коп з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь АТ «Універсал Банк» (, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозавдоська, 54/19) за час прострочення виконання грошових зобов`язань з 01.08.2017 року по 28.07.2020 року інфляційні втрати у розмірі 157 483,85 грн, 3 % річних у розмірі 70 222,62 грн.

У зв`язку з чим рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь АТ «Універсал Банк» (, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозавдоська, 54/19) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3415,60 грн в рівних частинах, тобто, по 1138,53(одній тисячі сто тридцять вісім) грн. 53 коп з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2021 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль