ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/1066/19
Провадження № 22-ц/4820/1863/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Філіпчук О. В.,

з участю прокурора Коломий О. Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 675/1066/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 вересня 2021 року (суддя Пашкевич Р. В., повне судове рішення складено 30 вересня 2021 року) у справі за позовом заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест», про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію прав на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію земельної ділянки та поновлення запису про державну реєстрацію земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У травні 2019 року заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури, звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.06.2016 № 22-16049-СГ ОСОБА_1 передана у власність земельна ділянка площею 2,0000 га кадастровий номер :06:001:0340 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.11.2016 № 22-30172-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення та передання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 2,0000 га кадастровий номер :06:018:0817, що знаходиться за межами населених пунктів території М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, для ведення особистого селянського господарства.

На підставі наказу № 22-30172-СГ 16 листопада 2016 року зареєстровано право власності відповідача на вказану земельну ділянку.

За договором купівлі-продажу від 16 березня 2017 року ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку кадастровий номер :06:018:0817 ОСОБА_2 .

При повторному зверненні до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області відповідач не повідомив про те, що раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

На час отримання земельної ділянки кадастровий номер :06:018:0817, право власності на яку зареєстровано 16.11.2016, ОСОБА_1 використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки 01.07.2016 за ним було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:001:0340.

ОСОБА_2 придбала земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини не мала права її отримувати та відчужувати. Земельна ділянка площею 2,0000 га кадастровий номер :06:018:0817 вибула із державної власності внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 .

Згодом земельна ділянка площею 2,0000 га кадастровий номер :06:018:0817 увійшла до складу новоутвореної земельної ділянки площею 16 га кадастровий номер :06:018:0875, право власності на яку зареєстровано 28.11.2018 за ОСОБА_2 .

Тому прокурор просив: визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.11.2016 № 22-30172-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2,0000 га кадастровий номер :06:018:0817; витребувати у ОСОБА_2 на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер :06:018:0817 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 29248518 від 28.11.2018 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:018:0875; скасувати у Поземельній книзі запис про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :06:018:0875; поновити у Поземельній книзі запис про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :06:018:0817.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 вересня 2021 року позов задоволено частково. Визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.11.2016 № 22-30172-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2,0000 га кадастровий номер :06:018:0817 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь держави земельну ділянку загальною площею 2,0000 га в координатах, межах та конфігурації, що була передана у власність ОСОБА_1 згідно з наказом № 22-30172-СГ від 11.11.2016 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 29248518 від 28.11.2018 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :06:018:0875.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

ТОВ «Поділля Вест», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог, в апеляційній скарзі просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при зверненні до суду прокурор не довів відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави, а суд першої інстанції не перевірив наявність доказів вчинення прокурором дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Суд не з`ясував власника спірної земельної ділянки. На момент її виділення ОСОБА_1 земельна ділянка мала б перебувати в колективній власності, а з 01.01.2019 вона перейшла у власність Плужненської територіальної громади у зв`язку з набранням чинності змін до ЗК України. Суд не врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що визнання наказів незаконними та їх скасування у справах про витребування земельної ділянки є неефективним способом захисту порушеного права. Суд не надав оцінку доказам та обставинам справи на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном. Вважає, що скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на об`єднану земельну ділянку не є необхідним для вирішення питання про витребування частини земельної ділянки від добросовісного набувача.

Шепетівська окружна прокуратура у відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Рішення суду у частині відмови у позові не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

У засіданні апеляційного суду прокурор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 20 квітня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 17 лютого 2016 року ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області видало наказ № 22-9371-СГ про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка розташована за межами населених пунктів Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (а.с. 35-36, т. 1).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29 червня 2016 року № 22-16049-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2,0000 га кадастровий номер :06:001:0340 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (а.с. 38, т. 1).

01 липня 2016 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0340, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.04.2019 (а.с. 27-30, т. 1).

01 липня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 19 травня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-16270-СГ останньому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області :06:018:0103) орієнтованим розміром 2,0000 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 31-32, т. 1).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11 листопада 2016 року № 22-30172-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2,0000 га кадастровий номер :06:018:0817 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (а.с. 34, т. 1).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.04.2019 право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер :06:018:0817 зареєстровано за ОСОБА_1 16 листопада 2016 року (а.с. 22-26, т. 1).

За договором купівлі-продажу від 16.03.2017, посвідченим приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Хмельницької області Кізюн Т. А., ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку кадастровий номер :06:018:0817 ОСОБА_2 (а.с. 22-26, т. 1).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, виготовленої ФОП ОСОБА_3 , та Поземельної книги земельні ділянки кадастрові номери :06:018:0807, :06:018:0809, :06:018:0810, :06:018:0811, :06:018:0812, :06:018:0815, :06:018:0816 та :06:018:0817 загальною площею 16 га, що розташовані за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області об`єднані в земельну ділянку кадастровий номер :06:018:0875 загальною площею 16 га, право власності на яку 28 листопада 2018 року зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 17-21, 55-60, т. 1).

Згідно з рішенням засновника № 1 ТОВ «Поділля Вест» та акту приймання-передачі від 02.05.2019 земельна ділянка площею 16 га кадастровий номер :06:018:0875 внесена ОСОБА_2 як внесок у статутний капітал товариства (а.с. 2, 12, т. 2).

Відповідно до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Поділля Вест» від 08 травня 2019 року ОСОБА_2 відчужила ОСОБА_4 частку у статутному капіталі ТОВ «Поділля Вест» у сукупному розмірі 2846715,50 грн, що складає 100 % статутного капіталу товариства (а.с. 9-10, 13, т. 2).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно єдиним власником земельної ділянки кадастровий номер :06:018:0875 площею 16,00 га є ОСОБА_2 .

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Рішення про задоволення позову суд мотивував тим, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності внаслідок незаконного повторного використання права на безоплатну приватизацію земельної ділянки одного виду використання, а тому підлягає витребуванню в останнього набувача.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону, на які посилався суд при ухваленні рішення.

За змістом ст 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, у тому числі в порядку безоплатної приватизації.

Згідно з ч. 4 ст 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ч. 1 ст 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

В силу ч. 1 ст 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник з дотриманням вимог ст 387 і ст 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

За змістом ч. 2 ст 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) не з його волі на підставі незаконного рішення державного органу, якому держава делегувала повноваження щодо розпорядження землями державної власності, то відновлення права держави на неї необхідно здійснювати шляхом її витребування від добросовісного набувача.

На час видання ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області оспорюваного наказу від 11.11.2016 № 22-30172-СГ ОСОБА_1 уже використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.06.2016 № 22-16049-СГ ОСОБА_1 передана у власність земельна ділянка площею 2,0000 га кадастровий номер :06:001:0340 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області.

За змістом правового висновку, викладеного у пункті 56 постанови Великої Палати Верховного Суду за результатом розгляду справи № 367/2022/15-ц від 29 травня 2019 року, формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Тому витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, зміненої власником внаслідок її об`єднання з іншою земельною ділянкою, в особи, за якою вона зареєстрована на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимог прокурора.

У зв`язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність підстав для відмови у позові.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність прокурором підстав для представництва держави у спорі у зв`язку з не встановленням органу, до компетенції якого віднесено повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Так, статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності українського народу, а органи державної влади здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної власності.

Прийняття рішення про передачу земель державної власності у приватну власність із земель державної власності позбавляє український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Суд установив, що ОСОБА_1 незаконно отримав земельну ділянку кадастровий номер :06:018:0817 та відчужив її за договором купівлі-продажу.

Тому звернення прокурора до суду з позовними вимогами у справі є задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю українського народу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 5 ст 56 ЦПК України).

Належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів.

За відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень на здійснення такого захисту, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень (постанова Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, постанова Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 918/323/17).

У зв`язку з пред`явленням прокурором позову до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, законність наказу якого оскаржувалася, орган до компетенції якого належать повноваження щодо захисту в суді інтересів держави щодо земель державного фонду не міг бути позивачем у справі, відтак повідомлення йому прокурор правомірно не надсилав.

Отже, суд першої інстанції при розгляді справи належним чином перевірив повноваження прокурора на представництво інтересів держави та підставно відкрив провадження у справі.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що суд не надав оцінку доводам на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий і навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Право держави витребувати земельну ділянку, яка незаконно вибула із її власності та відчуження у подальшому, передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи, що регламентують підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини вибуття з державної власності земельної ділянки внаслідок незаконного повторного використання права на безоплатну приватизацію земельної ділянки одного виду використання та застосовані правові норми не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право ОСОБА_2 і ТОВ «Поділля Вест» на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Посилання товариства в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права у частині вирішення питання щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку є необґрунтованим.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час державної реєстрації права власності на земельну ділянку та звернення прокурора з позовом до суду, у разі скасування на підставі рішення суду записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тобто, позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту порушеного права, який узгоджувався з вимогами статей 26 і 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вказаній редакції на час звернення прокурора до суду.

Подальша зміна законодавства (статті 26 і 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») за відсутності у прокурора можливості змінити позовні вимоги після закінчення підготовчого засідання не може бути підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи конкретні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_1 була передана у власність земельна ділянка площею 2,00 га кадастровий номер :06:018:0817, яка у подальшому ним відчужена та увійшла до новоутвореної земельної ділянки кадастровий номер :06:018:0875 площею 16 га, тому без скасування запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на цю об`єднану земельну ділянку неможливо буде виконати рішення про витребування у неї на користь держави спірної земельної ділянки. Не скасування запису про реєстрацію права власності не призведе до реального виконання рішення суду та поновлення порушеного права.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 672/1788/18, який апеляційний суд враховує на підставі ч. 4 ст 263 ЦПК України.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка на час виділення ОСОБА_1 входила до земель колективної власності, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Також не може бути підставою для скасування судового рішення твердження в апеляційній скарзі, що вимога про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки задоволення позову у цій частині не впливає на права ТОВ «Поділля Вест» при задоволенні інших позовних вимог.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта