справа № 156/828/21
провадження № 2/156/414/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
21 грудня 2021 року смт Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Федечко М. О.,
за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Іваничівського районного суду цивільну справу № 156/828/21
про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,
Позивачка звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в її користь на утримання їхнього спільного повнолітнього сина ОСОБА_3 , який у зв`язку із навчанням на денному відділенні не працює та знаходиться на її повному утриманні, а отримуваних нею доходів недостатньо для забезпечення належних умов прожиття та утримання сина на період навчання.
Зазначає, що відповідач є здоровим та працездатним; має стабільний дохід у вигляді заробітної плати машиніста філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації БУДІ», а також має дохід від здійснення підприємницької діяльності, тому має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина, однак відмовляється від добровільного надання такої.
Просить стягувати з ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн щомісячно на період навчання, починаючи з дня подачі заяви до суду і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення 23 річного віку.
ІІ. Позиція учасників справи
В судове засідання позивачка не з`явилася. У матеріалах справи міститься її заява, в якій просить справу розглянути без її участі та зазначає про підтримання нею позовних вимог у повному обсязі і просить його задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився; про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджено судовими повістками (а.с.24, 30) та оголошенням про його виклик на сайті Судової влади України (а.с. 27, 29). Причин неявки ОСОБА_2 суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило; відзив на позовну заяву не подавав.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 01.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.11.2021 року.
29.11.2021 року у судове засідання всі учасники справи не з`явилися у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 21.12.2021 року.
В судове засідання 21.12.2021 року сторони не з`явилися.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Позивачка скористалала наданим їй ч. 3 ст. 211 ЦПК України правом та заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату і час судового засідання в таке повторно не з`явився. Відтак, випадки відкладення розгляду справи відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку із неявкою ОСОБА_2 , у відповідності до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, без участі відповідача, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи, постановивши заочне рішення.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
ІV. Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 21.05.2003 року, в якому батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6).
Згідно виконавчого листа, виданого на виконання рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 28 грудня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у примусовому порядку стягувалися щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.12.2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).
ІНФОРМАЦІЯ_3 сину сторін по справі - ОСОБА_3 виповнилось 18 років.
Стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 шляхом відрахування із заробітної плати відповідача за місцем його роботи припинилося, що підтверджується відомостями № 1674 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_1 станом на 24.09.2021 року (а.с.9).
Відповідно до довідки Національного університету «Львівська політехніка» від 01.09.2021 року № 28 ОСОБА_3 є студентом другого курсу денного відділення освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» інституту комп`ютерних наук та інформаційних технологій Національного університету «Львівська політехніка» та закінчує навчання 30.06.2024 року (а.с.7).
З`ясовано, що форма навчання ОСОБА_3 є денною, що призводить до неможливості студенту офіційно працювати та отримувати доходи. Отже, повнолітній об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків, що узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 в справі №346/103/17.
Позивачка ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено актом обстеження факту проживання жителів Іваничівської ОТГ від 05.10.2021 року (а.с.20).
Позивачка на даний час постійного місця роботи вона немає; її доходів недостатньо, щоб забезпечити належний матеріальний рівень життя ОСОБА_3 . Разом з тим вона змушена самостійно нести витрати на утримання сина в тому числі: придбавати необхідний одяг, взуття, засоби гігієни, сплачувати комунальні витрати (в тому числі проживання сина в гуртожитку), а в разі хвороби сина несе втрати на лікування.
Відомості про стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_2 , наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки чи сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, або докази, котрі б підтверджували його незадовільний стан здоров`я чи які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу на навчання сина ОСОБА_3 у матеріалах справи відсутні.
V. Застосоване судом законодавство
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13).
Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК ( 2947-14 ) право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Згідно з ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених уст. 182 СК України.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
VI. Висновки суду
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Така позиція закріплена безпосередньо в п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» , а також в постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 та від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17.
Згідно ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
До матеріалів справи відповідачем не долучено доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан його здоров`я та докази, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу на навчання сина. Відзив на позовну заяву із запереченням стосовно позовних вимог на адресу суду не надходив.
З досліджених письмових доказів суд позбавлений можливості перевірити в повному обсязі спроможність відповідача надавати допомогу на утримання повнолітнього сина, оскільки як станом на день подання позову, так і станом на день розгляду справи відомості щодо його фізичного, матеріального та сімейного стану відсутні, а твердження позивача про отримання відповідачем заробітної плати машиніста у філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації БУДІ», а також доходу від здійснення підприємницької діяльності не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами.
Однак, враховуючи те, що відповідач є працездатного віку (1980 року народження), а отже може своєю працею отримувати дохід для утримання дитини, його вісімнадцятирічний син ОСОБА_3 продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, при цьому суду не надано належних доказів, що відповідач не може надавати таку матеріальну допомогу, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 2 000,00 грн щомісячно на період навчання, починаючи з 04 жовтня 2021 року і до закінчення сином навчання, однак не більше ніж до досягнення ним 23 років. На думку суду, такий розмір аліментів є достатнім для належного утримання сина та забезпечить йому гармонійний розвиток.
При цьому, у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.
У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 04 жовтня 2021 року та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
VII. Розподіл судових витрат між сторонами
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 726,40 гривень.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 265, 280, 281, 282-284 ЦПК України, ст. 182, ч.1 ст. 191, ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання - задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 коп.) щомісячно на період навчання, починаючи з 04 жовтня 2021 року і до закінчення сином навчання, однак не більше ніж до досягнення ним 23 років.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави 726,40 грн (сімсот двадцять шість гривень 40 коп.) судового збору.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, до Волинського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлено в разі пропуску з інших поважних причин.
Повне найменування сторін та учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя М.О. Федечко