ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3720/16-ц Номер провадження 22-ц/814/125/21Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю.А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Абрамова П.С.

за участю секретаря Ряднини І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2020 року, повний текст рішення складено 20.10.2020 р., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01 листопада 2014 року між ним та відповідачем укладено договір оренди транспортного засобу з правом викупу № 157/14 строком на один рік. Відповідно до умов договору та акту прийому-передачі транспортного засобу від 01.11.2014 року він передав, а відповідач ОСОБА_1 отримав в платне користування належний йому на праві власності екскаватор - навантажувач марки JCB 3-CX 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , загальною масою 7600 кг, жовтого кольору, реєстраційний номер № НОМЕР_3 . Транспортний засіб передався відповідачу у користування і виплату повної вартості в національній валюті гривні у розмірі, еквівалентному 30 000 доларів США на момент виплати, без надання послуг по управлінню ним та його технічній експлуатації, після чого орендодавець зобов`язався передати право власності орендарю в повному обсязі. Розмір орендної плати з урахуванням виплати повної вартості визначено в національній валюті згідно із комерційним курсом, еквівалентному 2500 доларів США на момент оплати.

Сторонами погоджено, що договір оренди спочатку буде укладатись у простій письмовій формі, а пізніше, при наявності у відповідача вільного часу, договір оренди буде посвідчено нотаріально.

На виконання умов договору відповідач ОСОБА_1 здійснив часткову оплату за користування транспортним засобом, зокрема перший платіж в сумі 2500 доларів США сплачено 01 листопада 2014 року, другий платіж у сумі 2500 доларів США сплачено 07 грудня 2014 року, та третій платіж в сумі 2500 доларів США сплачено 01 січня 2015 року.

Надалі орендна плата ОСОБА_1 не вносилася, договір оренди транспортного засобу нотаріально не посвідчено.

Заяви-вимоги, направлені позивачем ОСОБА_1 про необхідність посвідчення договору оренди транспортного засобу та сплату орендної плати, залишені останнім без реагування.

Зважаючи на вказане, позивач просив суд визнати дійсним договір № 157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу (договір оренди техніки без екіпажу з правом викупу) від 01 листопада 2014 року, предметом якого є екскаватор-навантажувач марки JCB 3-CX 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , загальною масою 7600 кг, жовтого кольору, реєстраційний номер № НОМЕР_3 , з моменту його укладення та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним задоволено.

Визнано дійсним договір №157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу від 01 листопада 2014 року, предметом якого є екскаватор - навантажувач марки JCB 3-CX, 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , загальною масою 7600 кг., жовтого кольору, реєстраційний номер № НОМЕР_3 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 23892 грн. 56 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

З рішенням місцевого суду не погодився відповідач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохає скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що місцевим судом неправильно та неповно оцінено та досліджено надані сторонами докази, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях та не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема зазначає, що суд безпідставно відмовив йому у проведенні почеркознавчої експертизи для встановлення справжності підписів у спірному договорі оренди та акті прийому-передачі транспортного засобу, оскільки від імені позивача спірний договір оренди підписаний іншою, сторонньою особою.

Крім того, судом не взято до уваги, що позивачем не доведено саме умисного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору.

Договір не був укладений саме через відсутність позивача під час передачі транспортного засобу, а не через небажання його посвідчити належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 01.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди транспортного засобу з правом викупу № 157/14 строком на 1 рік (а.с.6-9).

З умов договору вбачається, що орендодавець ОСОБА_2 надає орендарю ОСОБА_1 належний йому на праві власності екскаватор-навантажувач марки JCB 3-CX 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , загальною масою 7600 кг, жовтого кольору, державний реєстраційний номер № НОМЕР_3 у користування і виплату повної вартості в національній валюті гривні у розмірі, еквівалентному 30000 доларів США на момент виплати, без надання послуг по управлінню ним та його технічній експлуатації, після чого зобов`язується передати право власності на транспортний засіб орендарю в повному об`ємі.

Розмір орендної плати з урахуванням виплати повної вартості складає суму в національні валюті згідно з комерційним курсом, еквівалентному 2500 доларів США на момент оплати.

Згідно акту прийому-передачі від 01.11.2014 року, орендодавець ОСОБА_2 передав, а орендар ОСОБА_1 прийняв екскаватор-навантажувач марки JCB 3-CX 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , загальною масою 7600 кг., жовтого кольору, державний реєстраційний номер № НОМЕР_3 (а.с.10-11).

Відповідно до розписок від 01.11.2014 року, 07.12.2014 року та 01.01.2015 року ОСОБА_2 на виконання вимог договору № 157/14 від 01.11.2014 року отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі по 2500 доларів США, всього 7500 доларів США (а.с.16-18), що не оспорюється сторонами.

Як убачається з матеріалів справи, 14.04.2015 р. у Золочівському РВ ГУ МВС України в Харківській області зареєстрована заява ОСОБА_1 про те, що невідомі особи вчинили підпал спецтехніки, а саме екскаватора та навантажувача марки JCB на території ПП «Тротченко» за адресою: м. Золочів, вул. Комсомольська (т. 1 а.с. 110).

15.11.2016 року позивачем на адресу відповідача направлена рекомендованим листом заява-вимога про необхідність прибуття 20.11.2016 року до м. Львова до приватного нотаріуса Красовської А.В. для здійснення нотаріального посвідчення спірного договору оренди від 01.11.2014 року.

Крім цього, аналогічна за змістом вимога направлена відповідачу 13.01.2017 року, про необхідність прибуття 23.01.2017 року до м. Львова до приватного нотаріуса Красовської А.В. для здійснення нотаріального посвідчення вказаного договору оренди, які залишені ним без реагування (т. 1 а.с. 14,19,30).

При вирішенні спору суд першої інстанції встановив, що договір оренди від 01.11.2014 року було укладено сторонами у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений.

Відповідач припинив сплачувати позивачу орендну плату згідно умов вказаного договору, не реагував на письмові вимоги про необхідність прибуття до приватного нотаріуса для здійснення нотаріального посвідчення вказаного договору оренди, а, отже, ухилявся від нотаріального посвідчення договору оренди, укладеного з позивачем, що в силу ст. 220 ЦК України є підставою для визнання цього договору дійсним.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За змістом ст. 799 ЦК України договір оренди (найму) транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17.

Згідно вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Для визнання договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь-якого іншого договору, є відповідність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина третя статті 209, частина перша статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 р. при розгляді справи № 637/203/19.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не заперечував факт підписання договору оренди транспортного засобу з подальшим його викупом від 01.10.2014 р.№ 157/14, здійснення трьох платежів на виконання його умов та оформлення розписок.

Водночас, послався на те, що від імені ОСОБА_5 вказаний договір та розписки про отримання від нього коштів на виконання його умов підписала інша особа - чоловік на ім`я ОСОБА_6 , який не надав відповідачу документів, що посвідчують його особу, а також довіреності від імені ОСОБА_5 , передавши відповідачу транспортний засіб та отримавши кошти за ОСОБА_5 .

Такі доводи відповідача не підтверджені належними і допустимими доказами та спростовуються нотаріально посвідченою заявою (повідомленням) ОСОБА_2 від 12.03.2019 року, в якій він вказує про укладення з відповідачем договору оренди № 157/14 від 01.11.2014 р. (а.с.172 т.1).

Крім цього, до правоохоронних органів з відповідною заявою про те, що вказаний договір підписаний іншою особою та що ним були передані грошові кошти цій невідомій особі відповідач не звертався.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що між сторонами був укладений договір оренди транспортного засобу з правом викупу № 157/14 від 01 листопада 2014 року, частково виконані його умови, за якими відповідач отримав від позивача транспортний засіб та здійснив три платежі на користь позивача.

Водночас, позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення укладеного з відповідачем договору оренди та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Надані ОСОБА_2 заяви-вимоги, спрямовані на адресу ОСОБА_1 за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , не підтверджують зазначений факт, оскільки доказів про те, що ОСОБА_1 ухилявся від отримання цих вимог матеріали справи не містять та позивачем не надані.

Крім того, як вказував відповідач, і це не спростовано позивачем, він дійсно був зареєстрований за вищевказаною адресою з 22.09.2004 р. під час навчання в Лубенському лісотехнічному коледжі.

Після закінчення навчання 08.12.2014 р. та на теперішній час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками Лубенського лісотехнічного коледжу від 16.03.2018 р. та довідкою Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві (т. 1 а.с. 98,99).

Враховуючи те, що позивачем не доведено факт свідомого безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення укладеного з позивачем правочину, оспорюваний договір оренди не може бути визнаний дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.

За вказаних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім цього, як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму ВСУ 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

У зв`язку з чим додаткове рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року про стягнення судових витрат також підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2020 року та додаткове рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

П.С.Абрамов