ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/616/21 Справа № 199/1353/20 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в особі ліквідатора Горячова Василя Михайловича, третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про зобов`язання визнання кредиторських вимог та включення їх до ліквідаційного балансу, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в особі ліквідатора Горячова Василя Михайловича, третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про зобов`язання визнання кредиторських вимог та включення їх до ліквідаційного балансу /а.с. 2-5/.

Позов обґрунтовано тим, що постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2018 р. (справа № 201/31/18) водія ОСОБА_2 , було визнано винним у скоєні ДТП, яка відбулась 15 грудня 2017 року о 14 годин 20 хвилин, коли ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Опель», н/з НОМЕР_1 , рухалась на нерегульованому перехресті пр. Д.Яворницького та вул. Володимира Моссаковського в м. Дніпрі, при виконанні маневру повороту ліворуч не переконалась, що це буде безпечно та, не надавши переваги у русі, скоїла зіткнення з автомобілем «Хюндай» д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , власником якого є позивач, який рухався прямо в зустрічному напрямку, після чого автомобіль «Хюндай» продовжив некерований рух та здійснив наїзд на автомобіль «Мітсубісі», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який знаходився без руху. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Опель» н/з НОМЕР_1 була застрахована у відповідача згідно полісу АМ/1360551 від 10.06.2017 року. Згідно висновку експерта № ZU261217 від 17.01.2018 р. вартість матеріального збитку технічної точки зору, спричиненого власнику автомобіля «Хюндай» д/н НОМЕР_2 , на момент проведення дослідження складає 99 533,88 грн. Відповідач зобов`язаний був здійснити виплату страхового відшкодування позивачу вищевказані кошти з урахуванням франшизи, що передбачено полісом АМ/1360551 від 10.06.2017 на протязі 90 днів, з дня надходження до страховика заяви на виплату страхове відшкодування, а саме до 16.04.2018 року включно. Проте, в супереч вимогам Закону, відповідач так і не здійснив виплату страхове відшкодування позивачу та не повідомив його про причини затримки у виплаті. Окрім того відповідач повинен компенсувати позивачу пеню 40 557,75 грн., 3% річних 3 443,12 грн. та індексу інфляції 9 903,34 грн. за період часу починаючі з 16.04.2018 р. по 12.06.2019 р. включно, що загалом складає 53 904,21 грн. Позивачу з відкритих джерел стало відомо про ліквідацію Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта». У строк, визначений для заявлення кредиторами своїх вимог, позивач 16.10.2019 року засобами поштового зв`язку, надіслала відповідачу заяву про включення до реєстру кредиторів, проте даний лист повернувся позивачу 30.01.2020 року із відміткою «закінчення терміну зберігання». Таким чином, позивач вважає, що відповідач, ухиляється від свого обов`язку щодо розгляду пред`явленої вимоги щодо визнання позивача кредитором відповідача на суму 152 938,09 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі /а.с. 70-72/.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом допущено порушення норм процесуального та матеріального права /а.с. 77-80/.

Сторони по справі не скористались своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не доведено факту ухилення ліквідаційної комісії від розгляду вимог кредитора, оскільки поштова кореспонденція не отримана відповідачем, з нею останній не ознайомлений, таким чином не може вважатися фактом ухилення відповідача від розгляду кредиторських вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року по справі № 201/31/18, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. У постанові зазначено, що ОСОБА_2 15 грудня 2017 року о 14 годин 20 хвилин, керуючи транспортним засобом «Опель», н/з НОМЕР_1 , рухалась на нерегульованому перехресті пр. Д.Яворницького та вул. Володимира Моссаковського в м. Дніпрі, при виконанні маневру повороту ліворуч не переконалась, що це буде безпечно та, не надавши переваги у русі, скоїла зіткнення з автомобілем «Хюндай» д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , власником якого є позивач, який рухався прямо в зустрічному напрямку, після чого автомобіль «Хюндай» продовжив некерований рух та здійснив наїзд на автомобіль «Мітсубісі», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який знаходився без руху. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам (а.с. 10).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля «Хюндай» д/н НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 (а.с. 9).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Опель», н/з НОМЕР_1 ОСОБА_5 , яким керувала ОСОБА_2 , застрахована на підставі полісу АМ/1360551 від 10.06.2017, страховик ТДВ «СТ «Домінанта» (а.с. 11).

19 грудня 2017 року ОСОБА_1 направляла ТДВ «СТ «Домінанта» повідомлення про запрошення на огляд пошкодженого транспортного засобу (а.с. 15).

08.01.2018 року ОСОБА_1 повідомила ТДВ «СТ «Домінанта» про настання страхового випадку та надала всі необхідні документи (а.с. 12-14).

Згідно висновку експерта № ZU261217 від 17.01.2018 р. вартість матеріального збитку технічної точки зору, спричиненого власнику автомобіля «Хюндай» д/н НОМЕР_2 , на момент проведення дослідження складає 99 533,88 грн. (а.с. 16-28).

Також, ОСОБА_1 30 січня 2018 року направляла ТДВ «СТ «Домінанта» заяву про узгодження розміру страхового відшкодування та заяву про відшкодування витрат на проведення експертизи (а.с. 29-30).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані крім іншого з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч. 1 ст. 990 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 12, п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну; потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт того, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінних складових частин колісного транспортного засобу автомобіля «Хюндай» д/н НОМЕР_2 , складає 99 533,88 грн.

Завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування, за вирахуванням встановленої договором обов`язкового страхування франшизи, тобто ТДВ «СТ «Домінанта» повинно відшкодувати позивачу страхове відшкодування в загальному розмірі 99 033,88 грн.

Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Позивач зазначає, що останнім днем виплати страхового відшкодування було 16.04.2018 року, проте відповідач, в порушення ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не здійснив виплату страхового відшкодування.

Тому, відповідач повинен виплатити позивачу пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 40 557,75 грн. згідно розрахунку позивача (а.с. 6).

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова сума грошова сума, в межах якої Страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується Страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється Страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Оскільки зобов`язання ТДВ «СТ «Домінанта» у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь Страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання».

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16.

Таким чином, відповідач ТОВ «СТ «Домінанта» повинно компенсувати позивачу на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 3 443,12 грн. та індекс інфляції у розмірі 9 903,34 грн. згідно розрахунку позивача (а.с. 6).

Таким чином, кредиторські вимоги позивача складають 152 938,09 грн., які складаються з:

- 99 033,88 грн. - сума страхового відшкодування;

- 40 557,75 грн. - пеня згідно п. п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- 3 443,12 грн. - 3% річних та 9 903,34 грн. - інфляційні витрати згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» перебуває у стані припинення з 13.06.2019 року. Головою комісії з припинення юридичної особи призначено ОСОБА_6 . Строк для заявлення кредиторами своїх вимог визначено - до 13.08.2019 року (а.с. 38-39).

Згідно вимог п. 20.2, 20.3 ст. 20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

У пункті 41.1 ст. 41 Закону зазначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Пунктами 52.1, 52.5 ст. 52 Закону визначено, що членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 51.7 ст. 51 Закону у разі ліквідації страховика або визнання його неплатоспроможним (банкрутом) відповідно до закону страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій з цього виду страхування.

Відповідно до ст. 248 ГК України у разі ліквідації суб`єкта господарювання до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вноситься відповідний запис.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» перебуває в стані припинення та на даний момент відомості щодо його ліквідації у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.

У зв`язку з чим відсутні підстави для виплати МТСБУ регламентної виплати позивачу.

За таких обставин, позивач, як особа, яка вважає, що внаслідок дій ОСОБА_2 - особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, порушено її права, має право реалізувати своє право на відшкодування шкоди у порядку, визначеному Законом.

15.10.2019 року позивач засобами поштового зв`язку надіслав відповідачу заяву про включення його до реєстру кредиторів на суму 152 938,09 грн. (а.с. 31-34), на адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (49000, м. Дніпро, вул. Василя Макухи, буд. 1), проте, конверт з даною вимогою повернувся позивачу з відміткою за закінченням строку зберігання (а.с. 33), у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду.

Будь-які інші адреси в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.

26 грудня 2019 року ОСОБА_1 направляла вимогу про повідомлення її про результати розгляду її заяви про включення її до реєстру кредиторів (а.с. 35-37).

Пунктом 1 частини 1 ст. 110 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Статтею 105 Цивільного кодексу України передбачений порядок виконання рішення про припинення юридичної особи, а саме: учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяці (п.п. 3, 4, 5 ст. 105 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6 цієї статті зазначено, що кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Отже, як вбачається із вищенаведеного та встановлено судом, позивач звернулась до відповідача із заявою про включення її до реєстру кредиторів, яка не була розглянута відповідачем у встановлений ч. 6 ст. 105 Цивільного кодексу України строк.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач надав позивачу відповідь на її кредиторську вимогу, що свідчить про ухилення від її розгляду. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно ч. 2 ст. 112 ЦК України, черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом.

Згідно ст. 43 Закону України "Про страхування" при ліквідації платоспроможного страховика вимоги страхувальників за договорами страхування відносяться до вимог першої черги.

Відомостей щодо неплатоспроможності Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» матеріали справи не містять.

Нормами ч. 3 статті 112 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача заборгованості за виплату страхового відшкодування у розмірі 99 033,88 грн. та зобов`язання визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу підприємства кредиторські вимоги позивача у загальному розмірі 152 938,09 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем вимоги позивача не спростовані, доказів погашення заборгованості не надано, як і не наведено підстав для відмови у включенні до проміжного ліквідаційного балансу підприємства кредиторські вимоги позивача.

Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи, що позивач не отримала страхового відшкодування, хоча зверталась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та включення її до реєстру кредиторів на суму 152 938,09 грн., яка доведена матеріалами справи, зокрема даними звіту №ZU261217 від 17.01.2018 р., у зв`язку з чим права позивача порушено, які підлягають захисту, шляхом зобов`язання відповідача визнати кредиторські вимоги позивача в розмірі 152 938,09 грн., що є невиплаченою сумою страхового відшкодування, пенею, 3% річних, інфляційними витратами та включити дану вимогу кредитора до першої черги проміжного ліквідаційного балансу, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції, внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, прийшов до невірних висновків щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 840,80 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 261,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 року - скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в особі ліквідатора Горячова Василя Михайловича визнати кредиторські вимоги ОСОБА_1 в розмірі 152 938,09 грн., що є невиплаченою сумою страхового відшкодування, пенею, 3% річних, інфляційними витратами та включити дану вимогу кредитора до першої черги проміжного ліквідаційного балансу.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в особі ліквідатора Горячова Василя Михайловича на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 840,80 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в особі ліквідатора Горячова Василя Михайловича на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 261,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О.Макаров