Єдиний унікальний номер 202/2864/21
Номер провадження 22-ц/804/3083/21
Єдиний унікальний номер 202/2864/21 Головуючий у 1 інстанції Клікунова А.С.
Номер провадження 22-ц/804/3083/21 Суддя доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу №202/2864/21 за скаргою ОСОБА_1 , поданої представником адвокатом Марченко Галиною Іванівною, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», на дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Марченко Галина Іванівна, на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2021 року, ухвалену у складі судді Клікунової А.С., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Марченко Г.І. звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни.

В обґрунтування скарги зазначила, що ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2021 року у справі №235/2022/20 заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.04.2020 року за позовом ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасоване та встановлений факт зареєстрованого місця проживання скаржника у юрисдикції Індустріального районного суду м. Дніпра. З квітня 2017 року у зв`язку з антитерористичною операцією в Донецькій області Заплотна Л. П. з незалежних від неї обставин змушена була залишити своє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та переїхати до м. Дніпра, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1363 від 13 квітня 2017 року. 3 грудня 2020 року приватним виконавцем Матвійчук Н. Є. відкрито виконавче провадження №63818387 за виконавчим документом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за кредитним договором. В ході проведення виконавчих дій було винесено ряд постанов, спрямованих на виконання судового рішення. Однак відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Відповідно до Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця Матвійчук Н. Є. є Донецька область. Враховуючи, що державним виконавцем Матвійчук Н.Є. не враховані вимоги вищевказаних законів щодо місця відкриття виконавчого провадження, то виконавче провадження №63818387 є безпідставно відкритим, так як відкрите за межами виконавчого округу.

У зв`язку з наведеним заявниця просила: поновити строк для подання скарги на дії приватного виконавця та прийняти скаргу до розгляду; скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгенівни у ВП № 63818387, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2020 року; постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 03.12.2020 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2020 року; постанову про арешт коштів боржника від 03.12.2020 року; постанову про розшук майна боржника від 10.12.2020 року; постанову про арешт коштів боржника від 14.12.2020 року, постанову про арешт майна боржника від 18.12.2020 року; постанову про арешт коштів боржника від 30.12.2020 року, постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 11.03.2021 року; постанову про припинення розшуку майна боржника від 19.04.2021 року; постанову про припинення розшуку майна боржника від 19.04.2021 року; постанову про зняття арешту з коштів від 19.04.2021 року; постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.04.2021 року, як незаконні та зобов`язати повернути протиправно стягнуті кошти.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зазначає про безпідставність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати, задовольнивши скаргу у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник ОСОБА_1 з квітня 2017 року проживає у м.Дніпро, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тобто місце її проживання не входить у виконавчий округ приватного виконавця Матвійчук Н.Є. За таких обставин вважає, що виконавче провадження є безпідставно відкритим, оскільки відкрите за межами виконавчого округу приватного виконавця Матвійчук Н.Є. У даному випадку приватний виконавець повинна була повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку з його пред`явленням не за місцем виконання. Крім того, виконавець зверталася до Міністерства соціальної політики щодо надання відомостей про перебування боржника на обліку внутрішньо переміщеної особи. Також зазначає, що всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» їй не направлялися постанови у межах виконавчого провадження. За таких обставин вони є незаконними. Крім того, виконавець наклала арешт на пенсію скаржниці, хоча постанова відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» не складалась, звернення стягнення на майно не проводилось. Додатково апелянт зазначила, що суд, відмовляючи у задоволенні скарги в частині скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 03.12.2020 року та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2020 року, не врахував, що зазначені вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, та провадження у цій частині підлягає закриттю.

Приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просила залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування зазначила, що при відкритті виконавчого провадження керувалась відомостями, зазначеними у виконавчому документі. До звернення заявниці до суду жодних заяви чи повідомлень від боржника щодо зазначених в скарзі вимог не надходило, у тому числі не повідомлено приватного виконавця про фактичне місце проживання з вимогою надіслати документи за фактичною адресою. Боржником та його представником умисно приховувалась адреса фактичного проживання боржника. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування, знаходження) особи. Щодо вимоги про повернення стягнутих коштів зазначила, що примусово стягнуті кошти перераховано стягувачу, та за таких підстав кошти підлягаю поверненню на підставі ст.1212 ЦК України. Зазначила, що нею були понесені витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. та 70,10 грн. - витрат, пов`язаних з підготовкою та направленням відзиву на апеляційну скаргу, які просила стягнути з ОСОБА_1 ..

Представник апелянта адвокат Марченко Г.І. в судовому засіданні апеляційного суду, що проводилось в режимі відео конференції, підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції частковому скасуванню із закриттям провадження у відповідній частині вимог з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частині другій статті 451 ЦПК України зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2020 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області у справі №235/2022/20 за позовом ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було винесено заочне рішення, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 74557,27 гривень основного боргу.

У зв`язку з зазначеним на адресу приватного виконавця Матвійчук Н.Є. надійшов виконавчий лист від 07 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 , (місце проживання АДРЕСА_3 ) на користь ТОВ «Глобал Спліт» вказаної суми боргу.

03 грудня 2020 року, за заявою ТОВ «Глобал Спліт» щодо виконання виконавчого листа №235/2022/20, виданого 07.08.2020 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області про стягнення заборгованості за кредитним договором, приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. відкрито виконавче провадження №63818387. У постанові адреса боржника ОСОБА_1 зазначена як АДРЕСА_4 .

У подальшому державним виконавцем було винесено ряд постанов, а саме: постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 03.12.2020 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2020 року; постанову про арешт коштів боржника від 03.12.2020 року; постанову про розшук майна боржника від 10.12.2020 року; постанову про арешт коштів боржника від 14.12.2020 року, постанову про арешт майна боржника від 18.12.2020 року; постанову про арешт коштів боржника від 30.12.2020 року, постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 11.03.2021 року.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2021 року у справі №235/2022/20 заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.04.2020 року за позовом ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасоване.

19 квітня 2021 року виконавче провадження було закрите приватним виконавцем у зв`язку з із скасуванням рішення на підставі якого видано виконавчий документ. Крім того, у зв`язку з наведеним приватним виконавцем також було винесено: постанову про припинення розшуку майна боржника від 19.04.2021 року; постанову про припинення розшуку майна боржника від 19.04.2021 року; постанову про зняття арешту з коштів від 19.04.2021 року.

Також з документів, наданих приватним виконавцем до суду першої інстанції, вбачається, що нею було вжито заходів для встановлення теперішнього місцеперебування боржника. Зокрема, направлено запити до Державної прикордонної служби України, та до Міністерства соціальної політики України.

03 лютого 2021 року від ГУ ДМС України в Донецькій області надійшла відповідь, що ОСОБА_1 станом на січень 2018 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Крім того, 06 лютого 2021 року від Міністерства соціальної політики України надійшов лист, згідно якого ОСОБА_1 з 26 листопада 2014 року перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в Управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської міської ради Дніпропетровської області.

Більш детальної інформації державним виконавцем отримано не було.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. виконано вимоги ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» та на законних підставах прийняла до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника, тому вказані вимоги про скасування постанов приватного виконавця не підлягають задоволенню. Крім того, під час розгляду скарги не встановлено порушень прав заявника.

Апеляційний суд не може повністю погодитися з таким висновком та зазначає наступне.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір і має судова юрисдикція.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглядав справу (ч.1 ст.448 ЦПК).

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Вбачається, що при зверненні до суду зі скаргою ОСОБА_1 просила у тому числі скасувати наступні постанови приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгенівни у ВП №63818387: постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 03.12.2020 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2020 року; постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 11.03.2021 року.

Відповідно до сталої правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у справах №161/8267/17 від 30 січня 2019 року, №682/3112/18 від 04 березня 2020 року на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані, поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відтак, спори щодо стягнення основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження належать до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Однак, суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та розглянув скаргу у тому числі і цій частині в порядку цивільного судочинства, чим порушив вимоги процесуального закону.

За нормами п.1 ч.1 ст.255, ч.1 ст.256 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Частинами першою, другою статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За наведених обставин, ухвала Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2021 року підлягає частковому скасуванню із закриттям провадження у відповідній частині. При цьому заявнику необхідно роз`яснити його право на оскарження дій державного виконавця з питань стягнення основної винагороди, визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та додаткових витрат виконавчого провадження в порядку адміністративного судочинства.

Щодо перегляду ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2021 року у іншій її частині, апеляційний суд зазначає наступне.

За ч.2 ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч.3). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч.5).

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (ч.7).

Згідно з вимог частин 1, 2, 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч.5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вимогами ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Так, у виконавчому документі зазначена адреса боржника ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 .

Разом з тим положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не врегульовано порядок направлення постанови про відкриття виконавчого провадження та порядок повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, зареєстроване місце перебування якого знаходиться на тимчасово окупованій території.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» регулює лише порядок виклику осіб в суд та повідомлення про судове рішення та також не врегульовує порядок повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, зареєстроване місце перебування якого знаходиться на тимчасово окупованій території.

В той же час, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», УДППЗ «Укрпошта» з 27.11.2014 р. взагалі припинено приймання поштових відправлень на/з територію/ї Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі повноваження. У Донецькій області пересилання пошти не здійснюватиметься до/з міст обласного значення: Донецьк.

З огляду на наведене, направити копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику рекомендованим поштовим відправленням, як того вимагає ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» за адресою вказаною у виконавчому документі, неможливо у зв`язку з тим, що вона розташована в населеному пункті, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі повноваження та направлення поштової кореспонденції в ці населені пункти припинено.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до п.1, 2 ч.2 ст.13 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Постанову про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено 03.12.2020р. Вимогу про надання відомостей про реєстрацію боржника як внутрішньо переміщеної особи та відомостей про фактичну адресу його перебування державним виконавцем направлено до Міністерства соціальної політики України 22.12.2020р.

Лише 06 лютого 2021 року від Міністерства соціальної політики України надійшов лист, згідно якого ОСОБА_1 з 26 листопада 2014 року перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в Управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської міської ради Дніпропетровської області, без зазначення конкретної адреси.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що приватним виконавцем було вжито передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення, у тому числі вчинено дії з метою належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та належне інформування про хід виконавчого провадження. Крім того, було також дотримано вимоги ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», та оскільки останнє зареєстроване місце проживання боржника м.Донецьк, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. обґрунтовано прийняла спірний виконавчий лист до виконання.

Апеляційний суд також відхиляє довід апеляційної скарги про те, що державним виконавцем необґрунтовано звернуто стягнення на пенсію боржника, адже з постанов про арешт коштів боржника від 03.12.2020 року, 14.12.2020 року, 30.12.2020 року вбачається, що виконавцем було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, однак крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 у частині, яка підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, він вірно прийшов до висновку про безпідставність заявлених вимог, тому в даній частині ухвала Красноармійського міськрайонного суду від 09 вересня 2021 року підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Матвійчук Н.Є. вимоги щодо стягнення зі скаржниці на її користь 6000 грн. витрат на правову допомогу та 70,10 грн. витрат, пов`язаних з підготовкою та направленням відзиву на апеляційну скаргу. Апеляційний суд зазначає, що, дійсно, згідно ч.2 ст.137 за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Водночас матеріали справи не містять даних, що ФОП ОСОБА_3 , який надавав ОСОБА_4 допомогу з підготовкою відзиву на апеляційну скаргу, є адвокатом, та відомості про нього також відсутні у Єдиному реєстрі адвокатів України. Щодо витрат у розмірі 70,10 грн., то їх розмір не підтверджений жодними доказами. За таких обставин вимоги приватного виконавця Матвійчук Н.Є. щодо відшкодування 6000 грн. на правову допомогу та 70,10 грн. витрат, пов`язаних з підготовкою та направленням відзиву на апеляційну скаргу задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 374-377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Марченко Галина Іванівна, на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2021 року задовольнити частково.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2021 року у частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , поданої представником адвокатом Марченко Галиною Іванівною, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», на дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни щодо винесення постанов по виконавчому провадженню ВП №63818387 про: стягнення з боржника основної винагороди від 03.12.2020 року; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2020 року; про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 11.03.2021 року скасувати.

Провадження по справі в цій частині закрити, роз`яснивши ОСОБА_1 , що її скарга в зазначеній частині має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

У іншій частині ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв