Дата документу 17.12.2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморьску Одеської області заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

постановив ухвалу про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Обгрунтування заяви.

Представник ОСОБА_1 адвокат Субботіна Л.В. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви) особи, які можуть отимати статус учасника справи ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_3 (третя особа)), згідно якої просить суд накласти арешт на нерухоме майно, що належить позивачу, а саме на будівлю магазину з баром, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 08.

Заява обґрунтована тим, що заявнику ОСОБА_1 належить будівля магазину з баром, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 08.

Позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 вважає це майно загально набутим майном подружжя у шлюбі з ОСОБА_3 .

Предметом позову, який має намір подати позивач є оскарження факту, що таке майно є загально набутим майном подружжя, оскільки належить добросовісному набувачу та доведення правомірності угоди, за яким це майно придбано позивачем.

Також, заявник вказує в заяві, що в провадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошових коштів та позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконкому Чорноморської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Одеській області; Центральна універсальна біржа «Запоріжжя»; КП «Бюро технічної інвентаризації»; ПП «Агростар-Ч» про поділ спільного майна подружжя, визнання дій протиправними, звільнення та вилучення майна з володіння, усунення перешкод та стягнення грошових коштів.

Позивач стверджує в заяві, що накладення арешту на спірне нерухоме майно не дозволить відповідачу задовольнити свої вимоги за рахунок цього майна поки триває спір.

На підставі викладеного заявник звернувся до суду з відповідною заявою.

ІІ. Процедура.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021 заява розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І.

Розгляд даної заяви проводився без виклику сторін.

ІІІ. Мотиви, з яких Суд дійшов висновків і закон, яким керувався Суд.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК).

Відповідно до ч.1 п.2 та п.4 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання.

Відповідно до п.п.5, 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору.

При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п.4 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених положень законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в контексті вимог даної заяви, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з`ясувати яким чином обраний позивачем захід забезпечення позову буде захищати його права під час розгляду справи та у разі можливого задоволення позову до набрання рішенням законної сили.

Натомість, у поданій заяві про забезпечення позову на обґрунтування необхідності застосування у даному випадку саме такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту, заявник зазначає, що накладення арешту на спірне нерухоме майно не дозволить відповідачу задовольнити свої вимоги за рахунок цього майна поки триває спір.

Так, судом встановлено, що згідно копії договору дарування від 20.02.2017 ОСОБА_1 належить будівля магазину з баром, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 08 (а.с.3).

Разом з тим, заявником не надано жодних доказів на підтвердження імовірності задоволення відповідачем своїх вимог за рахунок спірного майна, відчуження майна відповідачем по справі (не надано доказів розміщення будь-яких оголошень про продаж спірного об`єкту нерухомості в засобах масової інформації, роздруківок із ЗМІ і т.і.), не наведено жодних ризиків.

Також судом враховано, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Тобто, зважаючи на те, що заявник не надав доказів на підтвердження імовірності задоволення відповідачем своїх вимог за рахунок спірного майна, відчуження майна відповідачем та не обґрунтував наявність саме реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб призведе до порушення вимог ч.3 ст.150 ЦПК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вид забезпечення позову, обраний позивачем, в даному випадку не буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко