П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Оболонської у м. Києві державної адміністрації, про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року позивач за первісним позовом звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що з 28.12.1996 року вона з ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно та майнові права:

- двокімнатна квартира за АДРЕСА_1 загальною площею 74,30 кв.м, що підтверджується довідками, від Будівельної корпорації «УкрАзіаБуд» від 23.12.2004 р.01.10.2006 p., 19.12.2006 p., 30.04.2008 p., інвестиційним договором № 16-07-04-Тр. від 16 липня 2004 р., а також постановою Святошинського районного суду м. Києва по справі № 2а-156/08, за яким зобов`язано КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомого майна» зареєструвати за ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва за вище зазначеною адресою;

- земельна ділянка, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т «Глядин» площа якої: 0,1016 Га, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2007 року, а також державним актом на право власності земельної ділянки, виданий на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06. Кадастровий номер земельної ділянки: 32 044 0318;

-2/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 103.90 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим Головним Управлінням житлового забезпечення КМДА від 16 грудня 2002 року. Квартира розташована на 13 поверсі, 16 поверхового будинку складається з 3 кімнат жилою площею 54,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 25,2 кв.м., 2-а кімната - 17,3 кв.м., 3-я кімната - 12,2 кв.м., кухні площею - 12,2 кв.м., вбиральні (поєднаної) 2,0 кв.м., коридору - 9,5; 1,9 кв.м. квартира об`єднана балконом - 4.8;4,8 кв.м. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в рівних частинах за: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Позивач зазначає між подружжям склався наступний порядок користування цим майном.

- двокімнатна квартира в будинку АДРЕСА_3 не перебуває у користуванні позивача;

- земельна ділянка, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т «Глядин», надана для ведення садівництва, не перебуває у користуванні позивача;

- трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , перебуває у користуванні позивача. Також, у ній зареєстрований та проживає батько позивача - ОСОБА_4 та матір позивача - ОСОБА_3 . Батьками позивача за власні кошти було проведено повний капітальний ремонт та здійснюється сплата за житлово-комунальні послуги. Разом з цим, оскільки позивач та відповідач постійно проживають в США, їх неповнолітні діти, коли приїздять в Україну, також проживають у вказаній квартирі з дідусем та бабусею. Зазначила, що в даний час сімейні відносини між ними є напруженими, а тому є потреба визначитись у майнових правах кожного з подружжя, через що позивач звернулась з вказаним позовом до суду.

З урахування змін позовних вимог позивач за первісним позовом просила суд:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , яка складається з 3 кімнат, жилою площею 54,70 кв.м., загальною площею 103,90 кв.м., припинивши прав власності відповідача на його 1/3 частину у спільній власності в даній квартирі;

- визнати за ОСОБА_1 в рахунок права власності на його 1/3 частину у спільній власності в квартирі АДРЕСА_2 , право власності на двохкімнатну квартиру в будинку АДРЕСА_3 загальною площею 74,30 кв.м., припинивши право власності на земельну ділянку, яка розташована у Лебедівській сільській раді. с/т « Глядин», надану для ведення садівництва, площа якої 0,1016га;

- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя.

В обґрунтування якого зазначив між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , 28.12.1996р. було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох дітей. На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06.11.2015, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.12.2015, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано.

Під за час перебування у шлюбі подружжям було здобуте наступне майно (майнові права):

- трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 103.90 кв.м. Вартість вказаної квартири відповідно до звіту, виконаного ПП «СВ Девелопмент» станом на 31.08.2015 становить 4 158 005,00 грн. Станом на 14.12.2017 ринкова вартість 2/3 квартири складає 80 000 доларів США, що в національній валюті складає 2 181 600,00 грн.

- двокімнатна квартира за АДРЕСА_1 загальною площею 74,30 кв.м. Середня ринкова вартість такого типу незавершеного будівництва станом на 14.12.2017 складає 10 000 доларів США, що в національній валюті складає 272 700,00 грн.

- земельна ділянка, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т «Глядин» площа якої: 0,1016 Га. Згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки вартість зазначеного майна станом на 24 квітня 2015 року в національній валюті складає 453 562,72 грн., що дорівнює 20 131 в доларах США.

Про набуття у шлюбі із ОСОБА_2 права власності на вказане вище майно та майнові права ОСОБА_8 не заперечує.

Окрім зазначеного, як стало відомо відповідачу в процесі розгляду даної справи, ОСОБА_2 не повідомила про наявність у неї нерухомого майна, що було набуте у шлюбі, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Ринкова вартість вказаної квартири становить близько 90 000 доларів США, що в національній валюті складає 2 454 300,00 грн.

Окрім того, ОСОБА_2 приховала той факт, що згідно рішення окружного суду 19-го округу (м. Лейк Каунті. штат Ілінойс США) від 16.05.2016 у справі №2015 D 44, згідно якого внаслідок поділу майна позивачки ОСОБА_9 з колишнім чоловіком ОСОБА_10 їй виділена частка спільного майна в складі будинку за адресою АДРЕСА_5 , автомобілів Ніссан Пасфайндер, 2014 року випуску, та Мазда 5 мінівен, 2010 року випуску, грошових коштів в сумі 13651.41 доларів США та стягнено заборгованість з колишнього чоловіка ОСОБА_11 в сумі 59 729.81 доларів США.

Окрім того батьки ОСОБА_2 мають власне житло в місті Києві, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Саме в квартирі АДРЕСА_2 на даний момент і проживає ОСОБА_8 , оскільки квартиру по АДРЕСА_7 не можна експлуатувати, так як даний об`єкт будівництва є не завершеним, а на території земельної ділянки відсутні житлові споруди. Станом на сьогодні ОСОБА_8 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_2 разом із своєю теперішньою дружиною та двома малолітніми дітьми - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Враховуючи те, що єдиним місцем проживання відповідача є саме квартира по АДРЕСА_8 , просив суд зустрічний позов задовольнити та:

1. Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 103,90 кв. м.;

- земельну ділянку, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т « Глядин», площа якої 0,1016 га., кадастровий номер земельної ділянки: 32 218 0 00 37 044 0318.

2. Припинити право власності ОСОБА_1 на:

- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_10 , загальною площею 74,30 кв. м.;

- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

3. Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_10 , загальною площею 74,30 кв. м.;

- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

4. Припинити право власності ОСОБА_2 на:

- 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 103,90 кв. м.;

- земельну ділянку, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т «Глядин» площа якої: 0,1016 га. Кадастровий номер земельної ділянки: 32 044 0318.

5. Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 103,90 кв. м., стягнувши на його користь з ОСОБА_2 842 166,7 грн. в рахунок вартості його майна.

6. Стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені ним витрати під час розгляду даної справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року первісний позов та зустрічний позов задоволено частково;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з 3 кімнат жилою площею 54,70 кв.м., загальною площею 103,90кв.м.

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з 3 кімнат жилою площею 54,70 кв.м., загальною площею 103,90кв.м.

- визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з 3 кімнат жилою площею 54,70 кв.м., загальною площею 103,90кв.м.

- визнано за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т « Глядин» площа 0,1016га, кадаствоий номер земельної ділянки НОМЕР_1 .

- припинено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т « Глядин» площа 0,1016га, кадаствоий номер земельної ділянки НОМЕР_1 .

- визнано за ОСОБА_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,30кв.м.

- припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,30кв.м.

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3654,00грн.

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6890,00грн.

В решті позовних вимог сторін було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач за первісним позовом направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 також направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та неналежно обґрунтованим, просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг сторін та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив із доведеності сторонами факту наявності у спільній сумісній власності подружжя переліку спірного майна, розподіл якого він здійснив за результатами розгляду справи.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Суть позовних вимог як первісного так і зустрічного позовів полягала у розподілі між сторонами у справі спільного майна подружжя, набутого ними під час шлюбу, в порядку, передбаченому ст. 69, 70 та ч. 1, ч. 5 ст. 71 Сімейного кодексу України.

Порядок поділу спільного майна, набутого подружжям під час шлюбу, регламентований положеннями глави 8 СК України.

У відповідності до положень ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до положень п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається сумісне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4ст. 65 СК України).

Зважаючи на наведені норми та правила, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що набуте подружжям за час шлюбу майно у спільну сумісну власність підлягає поділу між сторонами. В той же час, при визначенні об`єктів такого майна та порядку його поділу, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства.

Обома сторонами по справі було заявлено наступне майно до поділу:

- 2/3 трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ;

- двокімнатна квартира за АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т «Глядин».

Крім того, відповідач заявив до поділу також і квартиру АДРЕСА_11 .

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність поділу наступного майна:

- квартири АДРЕСА_2 .

- земельної ділянки, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т « Глядин»;

- квартири АДРЕСА_1 .

При цьому суд першої інстанції визнав право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_2 також і за ОСОБА_4 , навіть незважаючи на те, що вказана особа взагалі не є позивачем чи відповідачем у даній справі, і до неї ні у первісному, ні у зустрічному позові позовні вимоги не заявлялись.

З наведених вище положень СК України вбачається, що в порядку поділу подружжям спільно набутого ними в ході шлюбу майна підлягає те майно, яке наявне на час припинення шлюбних відносин, і яке має статус їх спільної сумісної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 перебуває не у спільній сумісній власності позивача та відповідача (що є передумовою поділу майна в порядку норм Сімейного кодексу України), а є в спільною частковою власності трьох осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , які володіють по 1/3 частини вказаного майна. За таких умов вказане майно (2/3 квартири) фактично вже розподілене між позивачем та відповідачем, і не може бути предметом поділу в якості поділу спільної сумісної власності подружжя.

Окремо суд зважає й на те, що обидві сторони заявляли про необхідність припинення права власності іншого співвласника в зазначеній квартирі, однак для цього як за вимогами ч. 5 ст. 71 СК України (стосовно спільного сумісного майна), так і відповідно до вимог ст. 365 ЦК України (стосовно спільної часткової власності), необхідною передумовою є попереднє внесення іншою стороною вартості такого майна на депозитний рахунок суду, що в даному випадку жодною із сторін зроблено не було.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги як однієї, так і іншої сторони щодо поділу квартири АДРЕСА_2 не підлягають до задоволення.

Стосовно поділу квартири АДРЕСА_1 , колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне:

Обидві сторони в своїх позовних заявах заявляли вимоги про поділ між ними вищевказаної квартири. При цьому при обґрунтуванні наявності своїх прав на таке майно сторони посилалися на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 10 вересня 2008 року у справі №2а-156/08.

Відповідно до вказаної постанови КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомого майна» зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_12 , з кількістю кімнат - 2. З наведеного вбачається, що предметом розгляду вищевказаною судової справи (№2а-156/08) був об`єкт незавершеного будівництва.

У відповідності до положень ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

З наведених норм вбачається, що до моменту введення вищевказаного об`єкту в експлуатацію він не може вважатися об`єктом нерухомості - квартирою, а саме такий предмет поділу було заявлено обома сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Хоча чинним законом й передбачена можливість поділу майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, в той же час такої вимоги жодна зі сторін не заявляла. За таких умов вимога про поділ в рамках даної справи квартири АДРЕСА_1 , не може бути задоволена, оскільки суду не було доведено сам факт існування такого об`єкту як предмету цивільних правовідносин.

Стосовно вимоги про поділ земельної ділянки, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т « Глядин», колегія суддів зазначає наступне:

Обидві сторони по справі заявили її в якості об`єкту спільної власності подружжя. Факт набуття такої земельної ділянки та її належність сторонам як об`єкту спільної сумісної власності підтверджується й матеріалами справи. За таких умов суд приходить до висновку про те, що вказана земельна ділянка підлягає поділу між сторонами за їх вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням наведеного, за сторонами підлягає визнанню в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину зазначеної земельної ділянки за кожним.

Стосовно вимоги зустрічного позову про поділ квартири АДРЕСА_11 , колегія суддів зазначає наступне:

Відповідач в своєму зустрічному позові зазначив, що вказана квартира перебуває у власності позивача.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження належності такої квартири позивачу відповідач надав довідки та інформацію з відповідних державних реєстрів (том 3, а.с. 66-83). На інформаційну довідку від 20.2.2017 року представник відповідача посилався і під час судового засідання в апеляційній інстанції. В той же час з аналізу даної довідки та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що відомості про квартиру АДРЕСА_11 містяться міститься лише в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з огляду на реєстрацію відповідного іпотечного договору. В той же час, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно а також Реєстр прав власності на нерухоме майно (відомості яких і можуть бути підтвердженням належності особі права власності на нерухоме майно) не містять відомостей стосовно належності вищевказаної квартири ОСОБА_4 .

Інших належних доказів з приводу того, що вказана квартира на час поділу була зареєстрована та належить позивачеві, в ході розгляду до суду представлено не було. За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про недоведеність зазначених тверджень відповідача, відтак про відсутність підстав для задоволення його вимог, що ґрунтуються на такому твердженні.

Не можуть бути взяті до уваги при вирішенні даної справи і посилання відповідача на факт присудження позивачу майна відповідно до рішення окружного суду 19-го округу (м. Лейк Каунті, штат Ілінойс, США) від 16.05.2016 у справі №2015 D 44, оскільки зазначене в такому рішенні майно не є предметом поділу у даній справі.

Підсумовуючи викладене, зважаючи на часткове доведення обома апелянтами своїх вимог щодо неналежності оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням по справі нового рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що обома сторонами по справі як в своїх позовних заявах, так і в апеляційних скаргах заявлялася вимога про розподіл в якості спільного майна подружжя земельної ділянки у Лебедівській сільській раді, с/т « Глядин», яка обома сторонами була оплачена судовим збором, і суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення лише цієї вимоги як первісного так і зустрічного позовів, за результатами розгляду справи судовий збір за даною вимогою відшкодуванню сторонами одна одній не підлягає.

Стосовно ж решти вимог суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, відтак судовий збір за ними покладається на сторони, які їх понесли.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Оболонської у м. Києві державної адміністрації, про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визначити право власності за ОСОБА_2 на 1/2 земельної ділянки, площею 0, 1016 га, кадастровий номер 32 044 0318, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т «Глядин»;

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визначити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки, площею 0, 1016 га, кадастровий номер 32 044 0318, яка розташована у Лебедівській сільській раді, с/т «Глядин»;

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько