РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021 року

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар судового засідання Сауляк Я.О.

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Іванюти О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Херсона цивільну справу в порядку загального провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , 13.11.2017 року звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила визнати транспортний засіб RENAULT MASTER, пасажирський-В, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та транспортний засіб WOLKSWAGEN LT 35, вантажопасажирський-В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461см3, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Поділити спільне майно, визнавши за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на Ѕ частину транспортного засобу RENAULT MASTER, пасажирський-В, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 128427,00грн. в якості грошової компенсації 50% вартості спільного транспортного засобу WOLKSWAGEN LT 35, вантажопасажирський-В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461см3. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначила, що 05.08.2000 року Деньгівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області між нею та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у якому народжені спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На час звернення до суду із позовом сімейні відносини між позивачем і відповідачем перебували у стані стійкого розладу, сторони проживають окремо. В судовому порядку шлюб між сторонами розірвано у 2018 році. За період шлюбу було придбано наступне майно, яке оформлено та зареєстровано на ім`я відповідача, а саме: транспортний засіб RENAULT MASTER, пасажирський-В, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , орієнтованою вартістю 121000,00 грн.; транспортний засіб WOLKSWAGEN LT 35, вантажопасажирський-В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461см3, орієнтованою вартістю 100000,00 грн. Згоди на добровільний розподіл майна сторонами не досягнуто. З витягу Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ вбачається, що автомобіль WOLKSWAGEN LT 35, був перереєстрований на нового власника 03.11.2017 року без згоди позивача, оскільки на той момент був поданий позов про розірвання шлюбу, і фактично шлюбні відносини між сторонами були припинені. Автомобіль RENAULT MASTER також вибув із володіння позивача, не зважаючи на те, що вона має право на частку в спільному майні, оскільки вказаний автомобіль був придбаний у шлюбі. Позивачем зазначено, що згідно з проведеним дослідженням ринку станом на 03.11.2017 року (дата продажу авто) вартість автомобіля WOLKSWAGEN LT 35 склала 256854,00 грн.

13.11.2017 року судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдаровій І.О., автоматизовано розподілено дану справу.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О., від 30.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у справі.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О., від 06.12.2017 року задоволено заяву про забезпечення позову.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О., від 06.03.2018 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано докази по справі.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Херсонської області Хайдарової І.О. від 06.06.2018 року прийнято заяву ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог та .витребувано докази по справі.

26.10.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не згоден з вимогами позовної заяви та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 137-140).

05.11.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 155-159).

Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області №01-09/371/19 від 04.02.2019 року суддя Хайдарова І.О. не може продовжувати розгляд справи у зв`язку з закінченням терміну повноважень.

04.02.2019 року судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішину Ю.М. повторно автоматизовано розподілено дану справу.

Ухвалою від 14.02.2019 року справу прийнято до провадження за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

17.04.2019 року ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву про визнання договору укладеним.

18.04.2019 року ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М., зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 повернуто заявнику. Залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_3 . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

02.05.2019 року від ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення. Просив відмовити у задоволенні позову в частині визнання транспортного засобу RENAULT MASTER спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 205-206).

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без її участі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав наданих у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

Між позивачем та відповідачем 05.08.2000 року Деньгівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області, зареєстровано шлюб, актовий запис №7 (а.с. 13).

Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11-12).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області №766/18505/17 від 10.01.2018 року, розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05.08.2000 року Деньгівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області, актовий запис №7. Рішення набрало законної сили 12.02.2018 року. (а.с. 86)

В період шлюбу позивачем та відповідачем придбано транспортні засоби, а саме: транспортний засіб RENAULT MASTER, пасажирський-В, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та транспортний засіб WOLKSWAGEN LT 35, вантажопасажирський-В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461см3 , що підтверджено сторонами в судовому засіданні.

Суд вважає безпідставними та такими що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні твердження позивача, про те, що відчуження автомобіля RENAULT MASTER приймалось позивачем та відповідачем спільно, та отриманими коштами сторони розпорядились також спільно, оскільки ніяких доказів, на підтвердження зазначених обставин, відповідачем до суду не надано.

З довіреності від 29.08.2012 року посвідченою приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Пермяковою Л.І., за реєстровим номером 1108 убачається, що позивач згоди на укладення довіреності щодо продажу автомобіля RENAULT MASTER не надавала.

Відповідно до п.30 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження не в інтересах сім`ї, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З відповіді від 26.06.2018 року №31/21/8-3108 наданої Регіональним центром вбачається, що транспортний засіб WOLKSWAGEN LT 35, був перереєстрований на нового власника 03.11.2017 року (а.с. 103-104).

Механізмом оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, відповідно до п. 7.35, для визначення ціни КТЗ використовується інформація, отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань. При цьому визначається середня ринкова ціна такого КТЗ. Яка визначається як середнє арифметичне значення цінових показників, одержаних із зазначених джерел інформації.

Таким чином, оскільки автомобіль WOLKSWAGEN LT 35 був реалізований і на огляд його надано не було, визначення його дійсної вартості не було можливим.

Відповідно до висновку СПД-СОД ОСОБА_6 від 03.09.2018 року, середньо ринкова вартість аналогічного колісного транспортного засобу WOLKSWAGEN LT 35, згідно з проведеним дослідженням ринку станом на 03.11.2017 року (дата продажу авто) і вартість склала 256854,00грн.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). При цьому, право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об`єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов`язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним до шлюбу. Кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало одному з подружжя до шлюбу. Кошти, одержані від реалізації такого майна, (будинку, квартири), які належали одному із подружжя до шлюбу одним із подружжя, є особистою приватною власністю.

Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків.

При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше е встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Згідно ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбані сторонами під час шлюбу, а саме: транспортний засіб RENAULT MASTER, пасажирський-В, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; транспортний засіб WOLKSWAGEN LT 35, вантажопасажирський-В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461см3 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на Ѕ частину транспортного засобу RENAULT MASTER, пасажирський-В, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та стягнення з відповідача на користь позивача в якості грошової компенсації 50% вартості спільного транспортного засобу WOLKSWAGEN LT 35, вантажопасажирський-В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461см3 ,в розмірі 128427,00 грн.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості спірного автомобіля, як спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд вважає що позов в цій частині підлягає до задоволення.

Судовий збір по справі складає 1210,00грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду та відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 141, 258-265, 268,293,294 ЦПК України, ст.57, 60, 68, 69, 70, 71 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати транспортний засіб Renault Master, пасажирський-В, 1999 року випуску та транспортний засіб Volkswagen LT 35, вантажопасажирський - В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461 см3 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) право власності на Ѕ частку транспортного засобу Renault Master, пасажирський-В, 1999 року випуску.

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) 128427 грн. 00 коп. як компенсацію вартості транспортного засобу Volkswagen LT 35, вантажопасажирський В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461 см3.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1210 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції до Херсонського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ю.М.Єпішин