Справа № 561/246/14-ц
УХВАЛА

іменем України

23 лютого 2021 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Дідика А. В.,

за участю секретаря Расевич Г. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Соколовського Олега Валентиновича незаконною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Соколовського О. В., зобов`язати начальника ВДВС, а у випадку нездійснення ним повноважень державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) іншу уповноважену особу цього відділу державної виконавчої служби, зняти арешт, накладений на майно померлого боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 43793634, відкритому на підставі виконавчого листа Зарічненського районного суду Рівненської області №561/296/14-ц від 28 травня 2014 року. Крім того просить витребувати у відділі ВДВС належним чином завірені матеріали виконавчого провадження № 43793634 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина.

У обґрунтування скарги ОСОБА_1 вказує, що на підставі виконавчого листа Зарічненського районного суду Рівненської області №561/296/14-ц від 16 травня 2014 року було відкрите виконавче провадження №43793634 про стягнення з ОСОБА_2 (далі боржник) на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини. В межах цього виконавчого провадження було накладено арешт на усе майно борника, зокрема і на ј частину квартири, що по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 є матір`ю боржника, та має намір успадкувати його майно, в тому числі і ј частину зазначеної квартири. У відділі ВДВС та з листа начальника ВДВС №142359 від 07 грудня 2020 року довідалась про накладений арешт, а також про закінчення виконавчого провадження №43793634 на підставі ч. 1 п. 3 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження (у зв`язку із смертю боржника), а також з`ясувала, що накладений в межах виконавчого провадження арешт, на усе майно боржника, зокрема і на квартиру, не знятий державним виконавцем, оскільки ч. 4 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження, на думку державного виконавця, унеможливлює це.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце його проведення повідомлена належним чином.

Від особи, бездіяльність якої оскаржується, отримано відзив на скаргу ОСОБА_1 у якому представник Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ) повністю заперечує заявлені у скарзі вимоги. У обгрунтування відзиву вказує, що 24 червня 2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №43793634 на виконання виконавчого листа Зарічненського районного суду Рівненської області №561/296/14-ц від 28 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 30,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, стягнення розпочато з 12 березня 2014 року. За період з 12 березня 2014 року по 30 квітня 2019 року борг зі сплати аліментів складає 1800,00 грн. Боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому 07 грудня 2020 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження (далі Закону) про що винесено постанову. Покликаючись на норми ст. 59 Закону начальник відділу ДВС вказує, що відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника, а саме, через відсутність погашення боргу зі сплати періодичних платежів аліментів. Таким чином представник органу ДВС просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність державного виконавця регламентований ст. 450 ЦПК України, де зокрема зазначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Таким чином наявні підстави для розгляду справи за відсутності скаржниці та державного виконавця.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа Зарічненського районного суду Рівненської області №561/296/14-ц від 16 травня 2014 року було відкрите виконавче провадження №43793634 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі 30,00 грн. щомісячно. В межах цього виконавчого провадження постановою від 08 червня 2018 року було накладено арешт на нерухоме майно боржника, зокрема і на ј частину квартири, що по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 є матір`ю боржника, та має намір успадкувати його майно, в тому числі і ј частину зазначеної квартири.

У відділі ВДВС та з листа начальника ВДВС №142359 від 07 грудня 2020 року вбачається у процесі виконання рішення суду на усе майно боржника накладався арешт, а також, що виконавче провадження №43793634 на підставі ч. 1 п. 3 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження (у зв`язку із смертю боржника), було закінчене.

Згідно розрахунку заборгованості від 22 лютого 2021 року №13579 за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів, за період з червня 2014 року по травень 2019 року в розмірі 1800,00 грн.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про виконавче провадження, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частинами 1, 2 ст. 56 Закону України Про виконавче провадження визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ст. 59 Закону України Про виконавче провадження, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Однією з підстав для зняття виконавцем арешту майна є рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи скаржниця ОСОБА_1 є матір`ю боржника ОСОБА_2 , що доводиться свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22 грудня 1979 року (а. с. 7) та бажає успадкувати його майно, в тому числі ј частину квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що доводиться витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі спадкової справи №496/2019 (а. с. 9).

Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 235652183 від 07 грудня 2020 року при формуванні запиту за параметрами РНОКПП боржника, нерухомого майна у нього не виявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 4 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

ОСОБА_1 у скарзі обґрунтувала факт звернення до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті її сина ОСОБА_2 . При цьому накладений арешт на усе майно боржника порушує її право на спадкування, як на підставу для набуття права власності.

Проте, у постанові Верховного суду у справі № 199/5826/16-ц, 61-20217св19 вказано, що спадкоємець зобов`язаний сплатити борг спадкодавця з аліментів у межах вартості отриманої спадщини. Важливо те, що після смерті платника аліментів до спадкоємця переходить обов`язок сплатити саме борг з невиплачених аліментів, а не обов`язок зі сплати аліментів.

Суд констатує, що поза розумним сумнівом, розмір заборгованості боржника в сумі 1800,00 грн. не є співмірним з вартістю майна, яке може бути успадковане ОСОБА_1 , а також одержувач аліментів у порядку спадкування вправі пред`явити вимогу до спадкоємця боржника про погашення боргу за аліментами, в межах вартості спадкового майна.

Згідно з приписами ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

При цьому необхідно врахувати концепцію автономного тлумачення поняття майно, згідно якою майнові права, правомірні очікування, законні сподівання є майном, у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У даному випадку правомірним очікуванням ОСОБА_1 є можливість набути майно у порядку спадкування після смерті сина. Таким чином її право підлягає захисту у суді згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України.

Наявність арешту на майно порушує право власності скаржниці, внаслідок чого вона позбавлена можливості набути це майно у порядку спадкування.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку та те, що дія арешту порушує права скаржниці, як власника, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний скаржницею у вигляді зняття арешту з нерухомого майна, обґрунтований та передбачений законом тому скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст. ст. 2, 56, 59 Закону України „Про виконавче провадження, керуючись ст. ст. 447 - 453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: б-р. Олександрійський, 94, м. біла Церква, Київської області, ) задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту, накладеного на усе майно померлого боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №43793634.

Зобов`язати уповноважених осіб Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений на усе майно померлого боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №43793634

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Зарічненський районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання нею копії ухвали.

Суддя А. В. Дідик