Постанова

Іменем України

22 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 824/231/20

провадження № 61-19540 ав 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Інтер РАО ЄЕС»;

представник заявника - Калітвенцев Ігор Миколайович;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Інтер РАО ЄЕС» на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року у складі судді Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство «Інтер РАО ЄЕС»

(далі - ПАТ «Інтер РАО ЄЕС») звернулося до суду із клопотанням

про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації (далі - МКАС при ТПП РФ) від 23 серпня 2016 року

№ 1800/142/2859 у справі № 142/2015 за позовом державного

підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - ДПЗД «Укрінтеренерго») до ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» про зобов`язання підписати та повернути екземпляри актів прийому-передачі електроенергії, актів купівлі-продажу електроенергії, стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» до ДПЗД «Укрінтеренерго» про стягнення грошових коштів.

Клопотання ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» мотивовано тим, що рішенням МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року № 1800/142/2859 у справі № 142/2015 стягнуто із ДПЗД «Укрінтеренерго» на користь ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» заборгованість по контракту у розмірі 330 159 392,77 російських рублів, неустойку у розмірі 117 373 321,99 російських рублів, а також неустойку

у розмірі 0,1 % від суми основного боргу у розмірі 330 159 392,77 російських рублів за кожен день прострочення, починаючи з 08 квітня 2016 року по день фактичної сплати суми боргу, а також суму сплаченого арбітражного збору у розмірі 2 415 039 російських рублів.

Оскільки рішення МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року

№ 1800/142/2859 у справі № 142/2015 у добровільному порядку не виконане набрало, ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» просило суд визнати вказане рішення та надати дозвіл на його примусове виконання.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» відмовлено у визнанні та наданні дозволу

на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року

№ 1800/142/2859 у справі № 142/2015.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року повернуто особі, яка її подала,

з підстав, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року

ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року.

Визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року, що викладені у клопотанні ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» про поновлення процесуального строку.

Апеляційну скаргу ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року.

Визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року,

що викладені у клопотанні ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» про поновлення процесуального строку від 04 жовтня 2019 року.

Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною

скаргою ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» на ухвалу Подільського районного суду

м. Києва від 13 вересня 2018 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року касаційну скаргу

ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року - без змін (провадження

№ 61-20235св19).

У грудні 2020 року ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» звернулося до апеляційного суду,

як суду першої інстанції, із заявою про визнання та надання дозволу

на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року

№ 1800/142/2859 у справі № 142/2015 за позовом ДПЗД «Укрінтеренерго» до ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» про зобов`язання підписати та повернути екземпляри актів прийому-передачі електроенергії, актів купівлі-продажу електроенергії, стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом

ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» до ДПЗД «Укрінтеренерго» про стягнення грошових коштів.

До вказаної заяви ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» додало клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про визнання та надання дозволу

на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 23 серпня

2016 року № 1800/142/2859 у справі № 142/2015, в якому зазначено, що із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року № 1800/142/2859

у справі № 142/2015 ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» вже зверталося у серпні 2017 року до Подільського районного суду м. Києва, у провадженні якого клопотання перебувало 378 днів та за результатами розгляду якого ухвалою суду

від 13 вересня 2018 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. На думку заявника, вказана ухвала постановлена судом,

який не мав повноважень на вирішення такого клопотання. У зв`язку

із запровадженням карантину на всій території України ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» було пропущено строк, встановлений частиною третьою статті 475 ЦПК України, ще на 106 днів.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду, ухваленого як судом першої інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року клопотання ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» про поновлення пропущеного строку на подання заяви про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС залишено без задоволення.

Заяву ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ № 1800/142/2859 від 23 серпня

2016 року у справі № 142/2015 повернуто заявнику.

Судове рішення мотивовано тим, що право на звернення до суду не

є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо строку оскарження. Оцінивши доводи заявника про поважність причин пропуску строку на подання заяви про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ № 1800/142/2859 від 23 серпня

2016 року у справі № 142/2015, суд дійшов висновку, що клопотання

про поновлення строку на подання заяви задоволенню не підлягає.

У зв'язку з цим суд повернув заявнику без розгляду заяву про визнання

та надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ

№ 1800/142/2859 від 23 серпня 2016 року у справі № 142/2015.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою апеляційного суду, ПАТ «Інтер

РАО ЄЕС»звернулося до Верховного Суду, як суду апеляційної інстанції,

із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до Київського апеляційного суду.

Надходження апеляційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2021 року закінчено підготовчі

дії у справі та призначено її розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ПАТ «Інтер РАО ЄЕС»мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, як суд першої інстанції, належним чином не оцінив та не врахував доводи заявника про те, що із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року № 1800/142/2859 у справі № 142/2015 ПАТ «Інтер РАО ЄЕС»

у порядку статей 389-7, 391, 398 ЦПК України 2004 року вже зверталося

у серпні 2017 року до Подільського районного суду м. Києва, у провадженні якого зазначене клопотання перебувало 378 днів, і лише 13 вересня

2018 року судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Разом з тим, вказана ухвала постановлена судом, який не мав повноважень на вирішення такого клопотання, оскільки

15 грудня 2017 року набула чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до частини третьої статті 475 якого заяви про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС подаються до апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ. Проте Подільський районний суд м. Києва не є апеляційним судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, а тому, починаючи з 15 грудня 2017 року суд зобов`язаний був передати клопотання ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС на розгляд до апеляційного суду у порядку пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, чого здійснено не було. Крім того, місцевий суд застосував положення

норм процесуального права, що підлягало до застосування при визнанні

та зверненні до виконанні рішення іноземного суду, а не визнання

та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу. Суд апеляційної інстанції також не врахував, що у зв`язку із запровадженням карантину на всій території України ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» було пропущено строк, встановлений частиною третьою статті 475 ЦПК України, ще на 106 днів.

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом, як судом першої інстанції

Рішенням МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року № 1800/142/2859

у справі № 142/2015 стягнуто із ДПЗД «Укрінтеренерго» на користь ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» заборгованість за контрактом у розмірі

330 159 392,77 російських рублів, неустойку у розмірі

117 373 321,99 російських рублів, а також неустойку у розмірі 0,1%

від суми основного боргу у розмірі 330 159 392,77 російських рублів

за кожен день прострочення, починаючи з 08 квітня 2016 року по день фактичної сплати суми боргу, а також суму сплаченого арбітражного збору

у розмірі 2 415 039 російських рублів.

Згідно з довідкою МКАС при ТПП РФ від 27 жовтня 2016 року № 1800-142/3746 вказане рішення від 23 серпня 2016 року набрало законної сили

з дня його винесення.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» відмовлено у визнанні та наданні дозволу

на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року

№ 1800/142/2859 у справі № 142/2015.

При апеляційному оскарженні такої ухвали заявником було пропущено процесуальні строки оскарження, тому суд апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року.

У грудні 2020 року ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» повторно звернулося

до апеляційного суду, як суду першої інстанції, із заявою про визнання

та надання дозволу на примусове виконання на території рішення МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року № 1800/142/2859 у справі № 142/2015.

До вказаної заяви ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» додало клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про визнання та надання дозволу

на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ № 1800/142/2859

від 23 серпня 2016 року № 1800/142/2859 у справі № 142/2015.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішенняапеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню в справі, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню в справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскаржувана ухвала Київського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, але з інших правових підстав, аніж завлено в апеляційній скарзі.

При розгляді заяви ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» про визнання та надання дозволу

на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року

№ 1800/142/2859 у справі № 142/2015 апеляційним судом не враховано,

що питання процесуального строку вирішується лише щодо заяв, які підлягають розгляду в суді.

Разом з тим, заявник уже звертався до Подільського районного суду

м. Києва і ухвалою суду від 13 вересня 2018 року йому було відмовлено

у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року № 1800/142/2859 у справі № 142/2015.

Вказане рішення районного суду набрало законної сили.

Отже, апеляційному суду слід було застосувати пункт 2 частини першої статті 186 ЦПК України, відповідно до якого суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Застосування вищевказаних положень ЦПК України згідно з положеннями статей 186,187 ЦПК України є повноваженням лише суду першої інстанції, оскільки судові рішення, які ухвалюються відповідно до Глави 3 Розділу ІХ ЦПК України є завершенням відповідного провадження, а тому по суті прирівнюється до рішення суду.

За таких обставин, наявні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Верховний Суд вважає, що доводи ПАТ «Інтер РАО ЄЕС» про те, що Подільський районний суд м. Києва, у провадженні якого знаходилася заява про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 23 серпня 2016 року № 1800/142/2859 у справі № 142/2015, зобов`язаний був передати цю заяву на розгляд до апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, безпідставні, так як частина третя статті 475 ЦПК України, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року, стосується лише заяв про визнання та надання дозволу на виконання рішення комерційного арбітражу, поданих з 15 грудня 2017 року, а до районного суду така заява вперше була подана у серпні 2017 року, що узгоджується з положеннями частини третьої статті 2 ЦПК України

у редакції до 15 грудня 2017 року і з частиною третьою статті 3 у новій редакції ЦПК України А тому саме районний суд мав розглянути заяву

про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення комерційного арбітражу, що ним і було зроблено шляхом постановлення судового рішення від 13 вересня 2018 року, яке могло бути оскаржено в апеляційному та касаційному порядку.

Інакше вирішення цього питання буде порушувати один з елементів верховенства права - правової визначеності і повторний розгляд тотожної заяви, яка вже вирішена.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду

до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що

мають значення для справи; порушення норм процесуального права

чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели

до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись статтями 24, 268 351, 368, 374, 379 ЦПК України Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Інтер РАО ЄЕС» задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року скасувати, справу направити до Київського апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник