ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7431/21 Справа № 202/5059/20 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2010 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк, правонаступником якого є ТОВ Фінансова компанія Депт Фінанс до ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач в позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні посилається на те, що 14.05.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 07Ф-100, згідно із яким відповідачем був отриманий кредит у розмірі 220000,00 доларів США на строк до 15.05.2012 року із сплатою 13% річних за користування кредитними коштами. 31 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, якою з 01 листопада 2008 року було встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 16 % річних. З метою забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 070-100 16.05.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 , був укладений іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є земельна ділянка, загальною площею 0,0577 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана для ведення садівництва, з об`єктом незавершеного будівництва (садовий будинок) та нежилими спорудами, що знаходяться на земельній ділянці. Відповідач ОСОБА_1 , порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 17 березня 2010 року виникла заборгованість у розмірі 2017541,70 грн. Просили суд розірвати кредитний договір № 07Ф-100 від 14.05.2007 року, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 2017541 грн. 70 коп. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2010 року, з урахуванням ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено.

Розірвано кредитний договір № 07Ф-100 від 14 травня 2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного Товариства «Брокбізнесбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 07Ф-100 від 14 травня 2007 року в розмірі 2017541 грн. 70 коп., та судові витрати по справі в розмірі 1828 грн. 05 коп., а всього 2019370 грн. 20 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та Сплата неустойки.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі і на умовах. Встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 07Ф-100, згідно із яким відповідачем був отриманий кредит у розмірі 220000,00 доларів США на строк до 15.05.2012 року із сплатою 13% річних за користування кредитними коштами.

31 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, якою з 01 листопада 2008 року було встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 16 % річних.

З метою забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 070-100 16.05.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 , був укладений іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є земельна ділянка, загальною площею 0,0577 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана для ведення садівництва, з об`єктом незавершеного будівництва (садовий будинок) та нежилими спорудами, що знаходяться на земельній ділянці.

Відповідач ОСОБА_1 , порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 17 березня 2010 року виникла заборгованість у розмірі 252929,37 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 2017541,70 грн., де 219000,68 доларів США сума основного боргу за кредитом; 1621,81 доларів США сума нарахованих процентів з 01.03.2010 р. по 19.03.2010 р; 28064,11 доларів США - сума прострочених процентів за період з 01.05.2009 р. по 28.02.2010 р.: 4242.77 доларів США пеня за простроченими процентами за період з 11.06.2009 р. по 28.02.2010 р.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору від 14.05.2007 року банк надав Позичальнику кредит у сумі 220000,00 доларів США строком з 14 травня 2007 року по 15 травня 2012 року із сплатою 13 % річних для придбання нерухомості та будівельних матеріалів.

Згідно з п. 4.1. Кредитного договору позичальник повертає банку кредит на умовах п. 2.1. Цього Договору із сплатою відсотків щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, та в день повного погашення кредиту.

Відповідно до п. 7.2. Кредитного договору банк має право достроково припинити свої зобов`язання за кредитним договором і вимагати від позичальника повернення всієї суми заборгованості, включаючи кредит, проценти та пеню, в тому числі при несвоєчасній сплаті процентів за користування кредитом та пені, передбачених Кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позичальник свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не надходили на поштову адресу жодні матеріали по справі, а позивач свідомо або внаслідок помилки зазначив невірну адресу відповідача, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на момент укладення кредитного договору 07Ф-100 від 14.05.2007 р., відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та місце його реєстрації не змінювалось.

Посилання апеляційної скарги на те, що в ЄДРСР відсутнє оскаржуване рішення суду, не може бути підставою для його скасування, оскільки Рішенням від 26 листопада 2010 року № 30 Ради Суддів України затверджено Положення про автоматизовану систему документообігу суду ввести в дію з 1 січня 2011 року, а оскаржуване рішення постановлено судом 14 липня 2010 року, тобто до введення в дію системи документообігу.

Твердження апеляційної скарги про те, що наведені в спірному рішенні обставини справи, які суд визнав встановленими, не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема щодо сум заборгованості за кредитним договором, судом взагалі не враховані суми фактичного погашення заборгованості та інше, є безпідставними, оскільки відповідачем разом з апеляційною скаргою не подано жодних доказів на спростування наданих позивачем розрахунків. Більш того, в судове засідання суду апеляційної інстанції правонаступником позивача було надано детальний розрахунок заборгованості за кредитом позивача, який також підтверджує наявність заборгованості у відповідача перед позивачем станом на день звернення до суду з позовом.

Щодо заяви апелянта про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Пунктом 2.1. Кредитного договору передбачено, що Банк надає Позичальнику кредит у сумі 220 000,00 строком з 14 травня 2007 року до 15 травня 2012 року зі сплатою 13 відсотків річних для придбання нерухомості та будівельних матеріалів.

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору Позичальник (Апелянт) повертає Банку (Позивачу) кредит на умовах п. 2.1. цього Договору із сплатою відсотків місячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, та в день повного погашення кредиту.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, у редакції, що діяла на момент розгляду справи, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України, у редакції, що діяла на момент розгляду справи, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, кредитний договір №07Ф-100 був укладений сторонами 14 травня 2007 року, оскільки позичальник повертає Банку кредит на умовах п. 2.1. цього Договору із сплатою відсотків помісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, першу оплату ОСОБА_1 повинен був внести до 10 червня 2007 року (день початку перебігу позовної давності).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості до суду в березні 2010 року. Отже, починаючи з 10 червня 2007 року до березня 2010 року не сплив трирічний строк перебігу позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для застосування до спірних відносин строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи міститься додаткова угода № 1 від 31 жовтня 2008 року до Кредитного договору, про встановлення (збільшення) відсоткової ставки до 16 відсотків з 01 листопада 2008 року, яку апелянт не підписував, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в судовому засіданні суду апеляційної інстанції були оглянуті оригінали кредитного договору та додаткової угоди до нього, які були надані правонаступником позивача на виконання ухвали суду про їх витребування. Вказані договори повністю відповідають наявним в матеріалах справи їх копіям, будь-які підстави ставити під сумнів справжність даних документів у суду апеляційної інстанції відсутні, так само як і відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 не підписував додаткову угоду № 1 від 31 жовтня 2008 року.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2010 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.О. Макаров

І.Ю. Ткаченко