Справа № 737/916/20
Проваждення № 2/737/28/21
23 лютого 2021 року смт Куликівка
Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., за участі секретаря Москалець Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
учасники справи не з`явилися
Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 31.07.2018 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду з тим, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті банку, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, початковий ліміт якого встановлено у розмірі 1000 грн та потім збільшено до 5000 грн.
Ухвалою судді Куликівського районного суду Чернігівської області від 14.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, в позові наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення.
В обґрунтування клопотання зазначив, що даний доказ необхідний для підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк» та фіксування змісту редакції Умов та правил надання банківських послуг, яка діяла на день приєднання ОСОБА_1 до відповідних умов та які додані до позовної заяви.
Дослідивши подане клопотання та матеріали справи, суд приходить до висновку що дане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом ч.1 ст.85 ЦПК України огляду за їх місцезнаходженням підлягають лише ті письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду.
Відповідно до ч.7ст. 85 ЦПК України у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту.
Частиною 1 ст.100 ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Згідно з ч.3 ст.100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.
Позивачем не надано доказів того, що він не має можливості подати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.
За наведених обставин, відсутні підстави, передбачені ст.85 ЦПК України для проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
31.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, у якій не зазначено розміру кредитного ліміту, відсоткової ставки та типу банківської платіжної картки (а.с. 11).
У зазначеній заяві наявний пункт про те, що підписавши 31.07.2018 року заяву, відповідач приєднався до запропонованих АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умов та Правил надання банківських послуг та які разом із Пам`яткою клієнта і Тарифами погодився вважати складовими частинами договору банківського обслуговування.
Інших документів з підписом клієнта позивач не надав.
Судом встановлено, що 31.07.2018 року відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 1 000 грн., який потім збільшився до 5 000 грн. (а.с.10).
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідачу надавались у користування кредитні картки: № НОМЕР_1 (відкрита 31.07.2018 року, термін дії 10/2021) та № НОМЕР_2 (відкрита 31.01.2019 року, термін дії 11/22) (а.с. 9).
Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 31.07.2018 року з 31.07.2018 року у ОСОБА_1 виникла поточна заборгованість за наданим кредитом у розмірі 810,80 грн., яка потім змінювалась, погашалась та періодично зростала, що дає підстави для висновку про те, що він отримав кредитні кошти та користувався ними (а.с. 6-8).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються в даному випадку банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві про приєднання від 31.07.2018 року інформація про відсотки та порядок їх нарахування не міститься. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір вказаних складових і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором б/н від 31.07.2018 року, Позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як на невід`ємні частини даного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, які саме Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та що він ознайомився і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві позичальника від 31.07.2018 року домовленості сторін про сплату відсотків, а також їх розмір, наданий банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» так само, як і Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться на сайті Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31.07.2018 року шляхом підписання заяви-анкети.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми прострочених відсотків.
Що стосується вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є встановлення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
У даному випадку термін дії карток, виданих відповідачу ще не закінчився (термін дії однієї закінчиться в жовтні 2021 року, іншої - в листопаді 2022 року), позивач звернувся до суду з позовом, пред`явивши вимогу про повернення отриманих коштів 03.12.2020 року, однак проценти за ст. 625 ЦК України згідно з розрахунком заборгованості нараховані за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року, тобто до закінчення терміну дії карти та до моменту пред`явлення вимоги про повернення коштів.
В матеріалах справи не міститься жодних доказів того, що банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту до подання даного позову. Отже, лише з 03 грудня 2020 року у позивача виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.
Таким чином, позивачем не обґрунтовано підставу нарахування таких процентів у вказаний вище період.
За вказаних обставин, оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 6872 грн. 71 коп.
З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню.
Виходячи з положень п.3. ч.2 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (66 %), суд вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених вимог, а саме: 1387 грн. 32 коп.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 280-289, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 31.07.2018 року, яка утворилася станом на 28.10.2020 року у розмірі 6872 грн. 71 коп. (шість тисяч вісімсот сімдесят дві гривні 71 коп.), що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 1387 грн. 32 коп. (одна тисяча триста вісімдесят сім гривень 32 копійки) судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Куликівським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Суддя Н.Ю. Рубаненко