У Х В А Л А

23 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 542/787/19

провадження № 61-2430ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - банк) про стягнення коштів, які безпідставно використані з його рахунку № НОМЕР_1 , у розмірі 20 000,00 грн та з рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 5 147,00 грн, судові витрати, а саме: за надання правової допомоги - 10 000,00 грн, судовий збір - 768,60 грн, за послуги банку 10,00 грн, пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня подання позовної заяви - 348,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до заяви про приєднання № 80601917/231118 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної карти) від 23 листопада 2018 року йому видана картка № НОМЕР_1 , на яку підприємство, з яким він перебуває у трудових відносинах, перераховувало заробітну плату.

04 лютого 2019 року на номер мобільного телефону позивача надійшов телефонний дзвінок, після чого зник зв`язок. У позивача відразу виникла підозра про незаконні дії щодо його банківських карток, тому він звернувся на гарячу лінію банку і подав заяву на блокування карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

Через телефонний зв`язок оператор банку повідомив інформацію, що знято грошові кошти з його карток, хоча він номер картки, пін-код, код, вміщений на звороті картки та будь-яку інформацію щодо картки та власного рахунку ніколи нікому не повідомляв.

На заяву позивача до банку про повернення грошових коштів, які були незаконно списані, останній надав відповідь про відсутність підстав для повернення грошових коштів та рекомендував звернутись до правоохоронних органів, що позивач і зробив.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, позов задоволено частково.

Стягнено з банку на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 25 000,00 грн; пеню - 348,00 грн, всього 25 348,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк не надав доказів на підтвердження сприяння позивачем незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, банк не спростував доводи позовної заяви, що є підставою для стягнення з банку на користь ОСОБА_1 , як незаконно списаних з його рахунків коштів, так і стягнення з банку пені на користь позивача у розмірі 0,1% від суми переказу, що передбачено пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Що ж стосується стягнення з відповідача сплачених позивачем відсотків за кредитом, то ця вимога не підлягає задоволення у зв`язку з відсутністю доказів такого обов`язку позивача зі сплати відсотків, вимоги відповідача про його сплату, період нарахування відсотків, розмір відсоткової ставки.

У лютому 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення коштіву розмірі 25 348,00 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*100=227 000,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

У касаційній скарзі заявника немає посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, як і на докази на їх підтвердження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2020 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2021 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко