ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/7424/19
Провадження № 22-ц/4820/1605/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю прокурора,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еко-Граунд», треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРК», ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Семенюк В.В. від 22 липня 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року заступник керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури, звертаючись в суд з позовом в інтересах держави до відповідачів, вказував, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 року № 22-20827-СГ затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :02:003:0321) для ведення особистого селянського господарства. 25.10.2017 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

На підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2017 року № 1231 право власності на цю земельну ділянку ОСОБА_1 припинено та 26.10.2017 року зареєстровано за ТОВ «Форк».

ТОВ «Форк» об`єднало земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :02:003:0321) з іншими земельними ділянками та зареєструвало земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526 площею 56 га.

На підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2018 року ТОВ «Форк» відчужило земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526 ОСОБА_2 .

17.03.2018 року ОСОБА_2 передав земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526 до статутного капіталу ТОВ «Зарус-Інвест». На цей час земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0526 на підставі договору оренди землі від 21.03.2019 року перебуває в оренді ТОВ «Агро-Еко-Граунд».

Наказ Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 17.10.2017 року № 22-20827-СГ підлягає визнанню недійсним, оскільки ОСОБА_1 незаконно отримала у власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :02:003:0321) для ведення особистого селянського господарства так як отримала у власність на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-15464/15-17-СГ від 19.08.2017 року земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :02:004:0219) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Тростинсько-Новоселицької сільської ради Київської області та використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки даного виду використання. Так як ОСОБА_1 не мала права на отримання зазначеної земельної ділянки у власність, в подальшому земельна ділянка нею була відчужена поза волею її власника - держави, в силу ст. 388 ЦК України власник має право витребувати це майно у її набувача ТОВ «Зарус-Інвест»».

Враховуючи наявність орендних відносин між ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» без припинення права оренди ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на спірну земельну ділянку неможливо повернути державі земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0321 у державну власність.

З цих підстав, з врахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 року № 22-20827-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :02:003:0321 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області; витребувати у ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0321 площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) сільської ради, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, в координатах, межах та конфігурації, що була передана відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 17.10.2017 року № 22-20827-СГ ОСОБА_1 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 року № 22-20827-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2 га, кадастровий номер :02:003:0321, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еко-Граунд», на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0321, загальною площею 2 га, що знаходиться за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, в координатах, межах та конфігурацій, що була передана відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-20827-СГ від 17.10.2017 року ОСОБА_1 .

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Зарус-Інвест» просить скасувати рішення суду в частині витребування у ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0321, та відмовити в задоволенні цих позовних вимог. На думку апелянта, суд не врахував, що позовна заява підписана заступником керівника місцевої прокуратури, який не є повноважною особою. Прокурор звернувся у цій справі з позовом за наявності іншого державного органу, ГУ Держгеокадастру, яке наділено повноваженнями щодо розпорядження спірними земельними ділянками та є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

Оскільки на момент звернення прокурора з позовом до суду земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0321 припинила своє існування як об`єкт цивільних прав, і на неї був накладений арешт у кримінальному провадженні, то підстави для витребування у ТОВ «Зарус-Інвест» цієї ділянки відсутні. До того ж спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні Державного підприємства радгоспу «Колодіївський» і не може бути витребувана на користь Держгеокадастру.

ТОВ «Агро-Еко-Граунд» не є власником спірної земельної ділянки, а лише її користувачем на підставі договору оренди землі, тому вимога про витребування земельної ділянки є неналежним та неефективним способом захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу ТОВ «Зарус-Інвест» залишити без задоволення. Зазначає, що позов підписано уповноваженою законом особою, апелянтом безпідставно ототожнено правовий статус особи, яка представляє конкретну юридичну особу у цивільних правовідносинах відповідно до закону, статуту, положення тощо, та прокурора, який здійснює представництво інтересів держави відповідно до статті 131-1 Конституції України. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави внаслідок порушення закону не лише набувачем земельної ділянки, а й ГУ Держгеокадастру, яке є відповідачем за вимогою про визнання недійсним спірного наказу, а тому не може бути позивачем. Ідентифікувати, відтак і витребувати спірну земельну ділянку власник може за координатами, межами та конфігурацією, дані щодо яких наявні у до наказі ГУ Держгеокадастру, проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , а також у архівному розділі Державного земельного кадастру тому посилання апелянта на те, що спірна земельна ділянка перестала бути індивідуально визначеним майном є необґрунтованим.

Чинними процесуальними нормами не передбачено обмежень у розгляді та вирішенні судами у порядку цивільного, господарського чи адміністративного судочинства спорів з приводу прав на майно, зокрема і щодо якого застосовано заходи забезпечення кримінального провадження.

Посилання на недоведеність належності спірної ділянки до земель державної власності вважає необґрунтованим, оскільки передача відповідної ділянки була проведена на підставі п. 4 ст. 122 ЗК України та в порядку ст. 118 ЗК України.

Орендар земельної ділянки безумовно є її володільцем, а відтак є підстави для її витребування у орендаря ТОВ «Агро Еко-Граунд».

У відзиві ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області підтримало апеляційну скаргу, вказавши про відсутність його вини у видачі незаконного наказу. Витребування земельної ділянки, яка існувала до об`єднання кількох земельних ділянок, законодавством не передбачено, оскільки такий об`єкт цивільних прав не існує.

В судовому засіданні прокурор проти апеляційної скарги заперечив, підтримав висновки суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належно повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 року № 22-20827-СГ затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:003:0321 для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначеного наказу 25.10.2017 року зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.10.2017 року № 1231, право власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 припинено та 26.10.2017 року зареєстровано за ТОВ «Форк».

На підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок від 31.10.2017 року, розробленої ТОВ «Інститут землеустрою «право на землю», за заявою ТОВ «Форк» шляхом об`єднання земельних ділянок, в тому числі з кадастровим номером :02:003:0321, утворено земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526, площею 56 га.

ТОВ «Форк» на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2018 року, відчужило земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526, площею 56 га, ОСОБА_2

ОСОБА_2 на підставі акту приймання-передачі майна від 17.03.2018 року вніс до статутного капіталу ТОВ «Зарус-Інвест» земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526.

На даний час земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0526 (площею 56 га) на підставі договору оренди землі від 21.03.2019 року перебуває в оренді ТОВ «Агро-Еко-Граунд».

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 19.08.2017 року №10-15464/15-17-СГ (право зареєстровано 07.09.2017 року) ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :02:004:0219 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Тростинсько-Новоселицької сільської ради Васильківського району Київської області.

Наведене підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ ГУ Держгеокадастру про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки прийнятий з порушенням вимог ч. 1 ст. 121 та ч. 4 ст.116 ЗК України і є незаконним. Земельна ділянка вибула з власності держави поза її волею, тому наявні підстави для витребування її від ТОВ «Зарус-Інвест» як добросовісного набувача та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» як орендаря на користь держави.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом ч.ч. 1, 3, 4 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За змістом п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вже реалізувала своє право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на час видачі оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру, тому цей наказ прийнятий із порушенням норм ч. 4 ст. 116, ч. 1 ст. 121 ЗК України та підлягає визнанню недійсним.

Рішення в цій частині не оскаржується в апеляційному порядку і не є предметом апеляційного перегляду.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо витребування земельної ділянки від ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» є безпідставними.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наведені норми закону визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним.

Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про витребування належного йому майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза її волею. При цьому між власником і володільцем майна (добросовісним набувачем) не повинно існувати жодних юридичних відносин.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У разі відсутності волі власника на вибуття з його володіння земельних ділянок власник із застосуванням указаних правових норм вправі заявити вимоги про витребування спірних земельних ділянок від кінцевих набувачів.

При цьому право власника на витребування свого нерухомого майна (земельних ділянок) від добросовісних набувачів не може заперечуватися виникненням обтяження цього майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також власник вправі витребувати земельні ділянки й у тому випадку, коли вони були поділені та/або об`єднані добросовісним набувачем. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року (справа №367/2022/15-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку державної власності з кадастровим номером :02:003:0321 незаконно та розпорядилася нею поза волею власника - держави.

Оскільки ТОВ «Зарус-Інвест» придбало спірну земельну ділянку в особи, яка не мала права відчужувати її, то суд першої інстанції правомірно керувався тим, що земельна ділянка підлягає витребуванню у ТОВ «Зарус-Інвест» як добросовісного набувача.

Ті обставини, що спірна земельна ділянка була об`єднана з іншими земельними ділянками, внаслідок чого утворилася нова земельна ділянка, і обтяжена в рамках кримінального провадження, не можуть бути перешкодою для захисту права державної власності на землю.

Висновки суду першої інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 15.05.2018 року у справі № 335/12096/15-ц, від 23.05.2018 року у справі № 569/4374/16-ц, від 19.06.2019 року у справі № 914/1671/17.

Твердження ТОВ «Зарус-Інвест» про перебування земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:00321 у постійному користуванні Державного підприємства радгоспу «Колодіївський», у зв`язку з чим ця ділянка не може бути витребувана на користь держави, не ґрунтується на достатніх та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для витребування земельної ділянки у ТОВ «Агро-Еко-Граунд» не приймаються судом до уваги, оскільки стосуються прав не апелянта, а товариства «Агро-Еко-Граунд», при цьому рішення суду не оскаржувалося товариством «Агро-Еко-Граунд» в апеляційному порядку.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо неправомірного представництва прокурором інтересів держави в суді, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює : підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

За змістом ст. 1 Закон України «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону №1697-VII (в редакції на час звернення прокурора з позовом до суду) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч. 4 ст. 23 Закону №1697-VII).

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Як передбачено ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 4 статті 185 ЦПК України визначено, що заява повертається, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України).

У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор допускається до участі у справі та набуває відповідного статусу учасника процесу. У випадку відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави суд повертає йому подану заяву.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року (справа №587/430/16-ц) не виключила, що у разі нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави відповідний суб`єкт владних повноважень може виступати відповідачем у справі, а прокурор, у такому випадку, набуває процесуального статусу позивача.

У вказаній справі прокурор обґрунтував своє звернення до суду тим, що Держгеокадастр як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, незаконно відчужило земельну ділянку державної власності. При цьому Держгеокадастр не вжило заходів до виявлення та усунення вказаного порушення закону, а відповідно до приписів Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) не вправі здійснювати заходи державного контролю (нагляду), які у подальшому можуть бути підставою для звернення до суду з позовом, і самостійно скасувати наказ, на підставі якого особа набула право власності на земельну ділянку.

Звернення прокурора до суду з позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання безоплатної передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності. Окрім того, суспільний інтерес полягає у поверненні земельної ділянки у розпорядження держави, що є умовою реалізації функцій держави з забезпеченням громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей усіх громадян використати своє право на приватизацію землі.

Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з такими підставами для звернення прокурора до суду та відкрив провадження у справі.

Дії суду відповідають правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 05 листопада 2020 року (справа № 910/21377/17), від 28 вересня 2020 року (справа № 924/768/18), від 21 вересня 2020 року (справа № 924/779/18), від 3 вересня 2020 року (справа № 924/802/18), від 02 вересня 2020 року (справа №924/817/18).

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги про відсутність у заступника керівника прокуратури повноважень на підписання позовної заяви та ведення справи в суді.

За змістом ч. 2 ст. 15 Закону №1697-VІІ прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Згідно з ч.ч. 1, 6 (п. 1) ст. 23 Закону №1697-VІІ представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1697-VІІ право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Отже, заступник керівника окружної прокуратури наділений правом подання позовної заяви на виконання прокуратурою функцій щодо представництва інтересів держави в суді у порядку, передбаченому ст. 56 ЦПК України.

Апелянт помилково ототожнив правовий статус особи, яка представляє окружну прокуратуру як юридичну особу в адміністративно-господарських правовідносинах, і прокурора, який здійснює представництво інтересів держави в суді.

Посилання ТОВ «Зарус-Інвест» на постанови Верховного Суду від 25 вересня 2019 року (справа №819/198/17), від 27 травня 2020 року (справа №819/478/17) є помилковим, оскільки зазначені справи стосуються правовідносин, в яких заступник керівника регіональної прокуратури, підписуючи позови, діяв від імені органу прокуратури як юридичної особи, а не реалізовував конституційну функцію представництва інтересів держави.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест» залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішння складено 20 грудня 2021 року.

Судді

Л.М. Грох

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова