Постанова

Іменем України

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 383/869/14

провадження № 61-5863св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2018 року під головуванням судді Адаменко І. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 04 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі

30 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 06 липня 2015 року та сплачувати протягом

30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних. Виконання умов вказаного договору про надання споживчого кредиту забезпечено укладеним 04 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 договором поруки № 0-П.

У зв`язку із неналежним виканням боржником взятих на себе зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість, яка станом на 06 травня 2014 року, склала 16 263,66 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 06 травня 2014 року становить 186 537,28 грн. Позивач вказував, що 07 квітня 2014 року відповідачам було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак станом на день подання позовної до суду відповідачі свої зобов`язання по наданому кредиту не виконують.

На підставі вищевказаного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 0, яка станом на 26 лютого 2018 року складає 29 866,44 доларів США та 202 965,24 грн.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрито у зв`язку зі смертю останньої, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 0 станом на 26 лютого 2018 року по кредиту та відсотках в розмірі 15 669,48 доларів США та пені в розмірі 121 464,42 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом -

13 242,62 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 2 426,86 доларів США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 102 881,84 грн та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 18 582,58 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач допустив порушення взятих на себе за договором про надання споживчого кредиту зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку. Проте, задовольняючи позов частково, суд виходив із того, що звернувшись до позичальника з вимогою про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк змінив порядок, умови і строк виконання зобов`язання з 06 липня 2015 року на 19 травня 2014 року. Оскільки кредитний договір припинив свою дію з 19 травня 2014 року, то позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. У зв`язку з чим суд відмовив у стягненні заборгованості за відсотками після 19 травня 2014 року. Задовольняючи частково вимоги позивача в частині стягнення пені, суд виходив з того, що такі вимоги підлягають задоволенню в межах річного строку позовної давності та з урахуванням та в межах заявлених позовних вимог, що передує дню звернення позивача із позовною заявою та заявою про уточнення позовних вимог, а саме з 04 липня 2013 року по 04 липня 2014 року та з 06 березня 2017 року по 26 лютого 2018 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення, рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня

2018 року - залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з урахуванням зміни строку виконання зобов`язання за кредитним договором, зазначена позивачем заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 16 623,82 доларів США, що нарахована за період із 04 липня 2008 року по 20 лютого 2018 року, не може бути стягнута в повному обсязі і з урахуванням зміни строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, підлягає зменшенню до 2 426,86 доларів США, відповідно до розрахунку станом на 19 травня 2014 року.

Заборгованість за нарахованими після 19 травня 2014 року відсотками в сумі 14 196,96 доларів США, стягненню не підлягає, оскільки її нарахування проведено після визначеного банком строку виконання основного зобов`язання.

Правильними є і висновки суду першої інстанції щодо розміру стягнення пені за прострочення зобов`язань, розрахованого з урахуванням визначених законом строків позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року в частині відмови в задоволенні заявлених позовних вимог та справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У червні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди при розгляді справи не дослідили належним чином наявні в справі докази (не досліджено та не надано оцінки умовам кредитного договору щодо погодженого сторонами порядку та строку нарахування процентів); встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (висновок про відсутність права на нарахування процентів не підтверджений жодним доказом у справі та фактично суперечить умовам кредитного договору); неправильно застосували норми матеріального права (не враховано особливості нарахування відсотків відповідно до положень статей 536, 625, 629 та 1048 ЦК України), а також порушили норми процесуального права щодо оцінки доказів, законності та обґрунтованості судового рішення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) (далі - кредитний договір), за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 145 494,00 грн за курсом Національного банку України на день укладення цього договору, та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 04 липня 2008 року шляхом видачі готівки через касу банку (пункти 1.2.1., 1.5 кредитного договору). Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 06 липня 2015 року (пункт 1.2.2. кредитного договору) (том 1 а. с.129-134).

Пунктом 1.2.2. кредитного договору визначено, що сукупна вартість кредиту визначається «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (додаток № 1). Графік розрахований на дату підписання договору. Позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом ауїтетних платежів у розмірі 575,00 доларів США в день сплати ауїтетних платежів.

За умовами пункту 1.3.1. кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,50 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки та наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в пункті 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством на момент її нарахування.

12 червня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 0 від 04 липня 2008 року, якою змінено графік погашення за вказаним кредитним договором та встановлено нову дату погашення 21 число кожного календарного місяця (том 1 а. с.135).

Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит на поточні потреби в сумі 30 000 доларів США, що відповідало еквіваленту 145 494,00 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , із подальшою видачею готівкових коштів з каси банку, що підтверджується меморіальним ордером від 04 липня 2008 року № (том 1 а. с. 137) та заявою на видачу готівки від 04 липня 2008 року № 32 (том 3 а. с. 239).

Позичальник ОСОБА_1 не належним чином виконував взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 26 лютого 2018 року становила 37 386,83 доларів США, з якої: 13 242,62 доларів США - заборгованість за кредитом; 16 623,82 доларів США - заборгованість за відсотками; 3 613,39 доларів США - пеня за кредитом; 3 907,00 доларів США - пеня за відсотками. (том 3 а. с. 59-71).

04 квітня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» за вих. № 30-11/11414 направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове та повне виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 04 липня 2008 року № 0 (том 1 а. с.111-113).

Таким чином, звернувшись 04 квітня 2014 року до позичальника з вимогою про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором з 06 липня 2015 року на 19 травня 2014 року, та як наслідок змінилися порядок та умови повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками та пенею.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

При цьому, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило

є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так

і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зазначено, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі

№ 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Встановивши, що кредитодавець використав своє право передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України, направивши 04 квітня 2014 року боржнику вимогу про дострокове повернення кредиту, чим змінив умови основного зобов`язання, суди зробили обґрунтований висновок про те, що вимоги про стягнення з відповідача процентів, нарахованих за період після 19 травня 2014 року, задоволенню не підлягають.

При цьому, ухвалюючи рішення в частині стягнення пені, суди виходили з необхідності зменшення періоду нарахування відповідних сум пені відповідно до статті 258 ЦК України в межах річного строку, що передує дню звернення позивача із позовною заявою та заявою про уточнення позовних вимог, стягнувши пеню нараховану за період із 04 липня 2013 року по 04 липня 2014 року та з 06 березня 2017 року по 26 лютого 2018 року.

Проте колегія суддів Верховного Суду не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій про стягнення пені в зазначені періоди, оскільки такі зроблені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.

Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Проте, оскільки після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України позивач не мав права нараховувати штрафні санкції за кредитом, то вимоги про стягнення з відповідача на користь банку пені, нарахованої після 19 травня 2014 року єнеобґрунтованими, оскільки така нарахована після спливу строку кредитування, визначеного внаслідок пред`явлення 04 квітня 2014 року до позичальника досудової вимоги.

Такий висновок, відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження 14-10цс18).

Отже, оскільки стягнута судом першої інстанції пеня нарахована за межами строку кредитування, Верховний Суд, виходячи за межі вимог касаційної скарги, дійшов висновку про скасування рішення суду апеляційної інстанцій в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь банку пені, нарахованої після 19 травня 2014 року та направлення справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, для правильного вирішення позовних вимог в частині стягнення пені, з урахуванням висновків викладених у цій постанові.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, зробити правильний перерахунок пені, з урахуванням того, що кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання з 06 липня 2015 року на 19 травня 2014 року.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів в оскаржуваній заявником частині відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано норми матеріального права, а тому підстав для скасування судових рішень в оскаржуваній заявником частині немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати обставини, збирати і перевіряти докази та надавати їм оцінку, що позбавляє його можливості належним чином переглянути судові рішення у справі з ухваленням остаточного судового рішення у справі.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з урахуванням визначених процесуальних законом повноважень апеляційного суду Верховний Суд дійшов висновку, що справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками - скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.

В іншій частині постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров