Справа № 311/201/21
Провадження № 2-з/311/4/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Василівка

Суддя Василівського районного суду Запорізької Сидоренко Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 311/201/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку автомобіля,

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку автомобіля.

Одночасно із поданням позовної заяви до суду позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить з метою забезпечення заявлених позовних вимог заборонити Василівській державній нотаріальній конторі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) видавати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на автомобіль FIAT FІORINO загальний легковий - загальний пасажирський, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та накласти арешт на вищезазначений автомобіль.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, що до складу спадкового майна також увійшов автомобіль FIAT FІORINO загальний легковий - загальний пасажирський, 2008 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, як зазначає заявник, придбаний нею з ОСОБА_2 в листопаді 2019 року, в період часу перебування у шлюбних відносинах та проживання з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому вказаний автомобіль вважає спільною сумісною власністю подружжя та підлягає спадкуванню лише Ѕ його частка.

Вивчивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, проаналізувавши зміст доданих до заяви документів, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з предметом заявлених позовних вимог, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, оглянувши матеріали поданої заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, серед іншого заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Тобто, для обґрунтування забезпечення позову повинна бути підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз`яснень, наданих в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину, а також має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналізуючи вищезазначені норми, можна зробити висновок, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У поданій до суду заяві ОСОБА_1 просить вжити декілька заходів забезпечення позову, а саме: заборонити вчиняти певні дії та накласти арешт на автомобіль.

З матеріалів поданої заяви вбачається, що предметом позову є вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку автомобіля.

Заявник вважає, що видача свідоцтва про право на спадщину може призвести до утруднення виконання судового рішення про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку спадкового майна (автомобіля), та зробить неможливим його виконання.

Заборона вчиняти певні дії є видом забезпечення позову, передбаченим п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України.

У той же час, абз.2 п.1 глави 2 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, а також ч.4 ст.42 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Відтак, заявник ОСОБА_1 не позбавлена права звернутись до нотаріуса із заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій, а після отримання відмови, а також спливу шестимісячного строку до суду із відповідною заявою про забезпечення позову.

З огляду на викладене, враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивача, як заінтересованої особи, суд приходить до висновку про необхідність відмови заявнику ОСОБА_1 у забезпеченні позову в частині заборони Василівській державній нотаріальній конторі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) видавати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки заявник ОСОБА_1 не скористався наданим їй правом особисто здійснити захист свого інтересу у зазначений вище спосіб.

Разом з тим, з матеріалів цивільної справи та заяви про забезпечення позову вбачається, що позивачем подано позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку автомобіля, з метою забезпечення якого вона просить накласти арешт на автомобіль, який входить до складу спадкового майна, яке належить померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб марки FIAT FІORINO, 2008 року випуску, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За таких обставин, суд вважає, що заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову в частині накладення арешту на вказаний автомобіль, який є предметом заявлених ОСОБА_1 , позовних вимог та заявником викладено свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі незабезпечення позову, а саме ускладнення виконання рішення суду про визнання вказаного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку автомобіля, а зазначені підстави та даний вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, а тому в цій частині забезпечення позову заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Крім того, невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду, що означатиме порушення в тому числі вимог п.1 ст.6 § 1 Конвенції. Значення обов"язковості виконання рішення суду висловлено в правовій позиції Європейського суду з прав людини в Рішенні у справі «Деркач та Палек проти України» (Заяви №№ 34297/02 та 39574/02) від 21 грудня 2004 року.

На підставі вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову щодо накладення арешту на автомобіль FIAT FІORINO, реєстраційний номер НОМЕР_1 є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, та суд вважає за необхідне заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково та вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки FIAT FІORINO 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 13.11.2019 року, що на праві власності належить ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 2143.

У відповідності до ч.1-3 ст.154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову, суд не вбачає підстав для вжиття зустрічних заходів забезпечення позову, відповідно до ст.154 ЦПК України.

При цьому, суд роз`яснює, що відповідачі у відповідності до вимог статті 154 ЦПК України, після застосування судом заходів забезпечення позову не позбавлені права на подання до суду відповідного клопотання про зустрічне забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153,157,258-260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) про забезпечення позову по цивільній справі №311/201/21 (провадження № 2/311/392/2021) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно:

- автомобіль марки «FIAT FІORINO» загальний легковий - загальний пасажирський-В, 2008 року випуску, червоного кольору, державник реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , об`єм двигуна 1248, дата реєстрації 13.11.2019 року, який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_2 , що мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 2143.

В іншій частині вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копії ухвали направити сторонам для відома та відповідним органам для виконання.

На підставі частини першої статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України (в редакції 2017 року), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО