Номер провадження: 22-ц/813/2375/21
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/20773/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/2375/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач);

- суддів - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою адвоката Павлишина Юрія Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухваленого у складі судді Леонова О.С. о 16 годині 44 хвилині 14 травня 2020 року, повний текст рішення складений 19 травня 2020 року,

встановив:

2.Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03.07.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 512; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову, до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі. Проте, спільне життя з відповідачем не склалося по причині різних поглядів на сімейне життя, спільний побут, ведення домашнього господарства та виховання дитини. Всі намагання зберегти сім`ю були марними. Посилаючись на дані обставини, позивачка просить суд шлюб з відповідачем розірвати.

Сторони припинили шлюбні відносини з серпня 2019 року. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач не підтримує їх спільну доньку матеріально. На утриманні ОСОБА_1 перебуває дві неповнолітні дитини: - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька від першого шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її заробітної плати не вистачає на утримання, лікування та забезпечення усіх необхідних потреб дитини (а. с. 2 6)

2.1 Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_2 позов визнав частково, лише у частині розірвання шлюбу. В частині стягнення аліментів заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що з квітня 2020 року ОСОБА_4 висловила бажання проживати з батьком та поскаржилась батьку на те, що мати не приділяє їй уваги, стала байдужа до інтересів дитини, донька стала боятись матір. Починаючи з грудня 2019 року, донька проводить кожні вихідні у батька. Після припинення спільного проживання він надає посильну допомогу дитині у розмірі 2 000 грн.. Купує їй все необхідне, коли донька знаходиться з ним. Відповідач зазначає, що на даний час він працює у ТОВ «Драйв-плюс», отримує заробітну плату у розмірі 8 500 грн. на місяць. За станом здоров`я вважає себе відносно здоровим, інших утриманців не має.

2.2 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14 травня 2020 року вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 03.07.2012 року вВдділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 512.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500 грн 00 коп. (дві тисячі п`ятсот гривень), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви - ІНФОРМАЦІЯ_4 до повноліття ОСОБА_4 , тобто до - ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 7 68,40 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі - 768,40 грн..

Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони припинили подружні відносини та вимоги позивачки щодо стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини (а. с. 88 92).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Павлишин Ю.М., діючий від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів. Просить змінити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.05.2020 року в частині стягнення аліментів. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви - 18.12.2019 року до 24.04.2020 року.

Апелянт просить постановити відповідно до ч. 1,8, 10 ст. 262 ЦПК України окрему ухвалу, якою повідомити Малиновський районний суд м. Одеси та суддю Леонова О.С. про порушення ст. 185, 193, 198-200 ЦПК України при розгляді справи №521/20773/19.

Крім того, в апеляційній скарзі адвоката Павлишина Ю.М., діючого від імені ОСОБА_2 було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі №521/20773/19 про стягнення аліментів до вирішення справи №523/7652/20 про визнання місця проживання дитини з батьком, яка розглядається Суворовським районним судом м. Одеси.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Павлишина Юрія Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_2 , про зупинення апеляційного провадження у справі.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення ухвалене судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що 28.04.2020 року він, діючи від імені ОСОБА_2 , звернувся до суду першої інстанції із зустрічним позовом про встановлення місця проживання дитини з батьком, в якому просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_2 та поновити строк на подання зустрічного позову.

Зустрічний позов пов`язаний з первісним позовом, їх спільний розгляд є доцільним, задоволення зустрічного позову може виключити повністю задоволення первісного позову про призначення аліментів.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.05.2020 року клопотання відповідача про прийняття зустрічного позову залишено без задоволення, клопотання представника відповідача адвоката Павлишина Ю.М. про забезпечення доказів способом призначення у справі судової психологічної експертизи та допит свідків повернуто заявнику. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що аліменти виплачуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Оскільки з 24.04.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком ОСОБА_2 та знаходиться на повному його утриманні, відсутні підстави для стягнення аліментів на користь позивачки.

Позивачка ОСОБА_1 не обґрунтувала свої вимоги та не надала доказів щодо витрат коштів на дитину. У відповідності до норм чинного законодавства батьки несуть рівні обов`язки щодо утримання дитини. Вважає, що загальна сума грошей на утримання дитини у розмірі 3 000 грн. (по 1 500 грн. з кожного із батьків) є достатньою для забезпечення дитини (а. с. 118 120).

2.5 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

У відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу адвоката Павлишина Ю.М., діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.05.2020 року залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Посилається на те, що твердження відповідача щодо самостійного прийняття рішення донькою про проживання з батьком не відповідають дійсності, оскільки остання в силу її віку не мала можливості вирішувати дані питання. Крім того, при поданні первісного позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, позивачкою не заявлялись вимоги про встановлення постійного місця проживання дитини, по-перше, з причин не пов`язаності вимог, по-друге, з тих причин, що між батьками була певна домовленість про те, що дитина проживає з матір`ю, а вихідні дні проводить з батьком.

Разом з тим, 24.04.2020 року відповідач забрав дитину, не маючи при цьому наміру повернути її до позивачки. Після неодноразових намагань забрати дитину у ОСОБА_2 позивачка була змушена звернутись до правоохоронних органів із заявою про незаконне утримання відповідачем дитини. Пізніше донька - ОСОБА_4 повернулась до матері - ОСОБА_1 ..

Вважає за необхідне зазначити, що відповідач вживав заходів направлених на уникнення сплати аліментів та затягування розгляду справи в суді першої інстанції, а саме - 27.04.2020 року відмовився повертати дитину ОСОБА_4 .. 28.04.2020 року подав зустрічний позов про визначення місця проживання дитини (а. с. 167 168).

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Адвокат Павлишин Ю.М., діючий від імені ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу безпосередньо до апеляційного суду. Справа негайно була витребування з суду першої інстанції (а. с. 118, 146, 147).

Після надходження справи до апеляційного суду (а. с. 148), ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.07.2020 року апеляційну скаргу адвоката Павлишина Ю.М., діючого від імені ОСОБА_2 , було залишено без руху (а. с. 149 150).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки. Апелянт сплатив судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. Кошти зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (а. с. 157 158).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.08.2020 року поновлено ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 14 травня 2020 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Павлишина Ю.М., діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 14 травня 2020 року. Зупинено дію рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 14 травня 2020 року (а. с. 160 160 зворотна сторона).

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копія апеляційної скарги була направлена ОСОБА_1 (а. с. 161).

21.09.2020 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу (а. с. 167 168).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.10.2020 року закінчено підготовку справи за апеляційною скаргою адвоката Павлишина Ю.М., діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 14 травня 2020 року, до апеляційного розгляду в апеляційній інстанції. Призначено розгляд справив порядку спрощеного позовного провадження без виклику її учасників (а. с. 174).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.12.2020 року цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Павлишина Ю.М., діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 14 травня 2020 року призначено до розгляду у судовому засіданні на 16 годину 00 хвилин 04.02.2021 року з викликом її учасників у судове засідання.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Апеляційний суд приймає до уваги, що вперше розгляд справи було призначено без виклику її учасників у судове засідання. З метою перевірки доводів апелянта щодо фактичного проживання доньки з батьком апеляційний суду вдруге призначив розгляд справи з викликом її учасників у судове засідання. Разом з тим, відповідач, будучи сповіщеним належним чином про дату, час і місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надав.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи характер спору (стягнення аліментів на утримання дитини) та передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу адвоката Павлишина Ю.М., діючого від імені ОСОБА_2 , необхідно залишити без задоволення.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 03.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №512, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб виданого 03.07.2012 року, серії НОМЕР_1 (а. с.7).

Шлюбні відносини сторін припинені через відсутність взаєморозуміння. Сім`я фактично розпалася, надалі спільне проживання і збереження сім`ї неможливе. Строк на примирення позивач та відповідач просять не надавати.

У період шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №6260 від 25.07.2012 року (а. с.14).

Дитина - ОСОБА_4 навчається в Одеській спеціалізованій школі №40 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, що підтверджується довідкою №427 від 16.12.2019 року (а.с.10).

Згідно виданої 17.12.2019 року Дитячою музичною школою №13 м. Одеси № 2197 довідки ОСОБА_4 навчається к другому класі музичної школи по класам фортепіано та хорового співу. Навчання в школі є оплатним (а. с. 9).

З виданої ОСОБА_1 довідки про її доходи вбачається, що дохід останньої у період з 02.07.2019 року по 30.11.2019 року складає 21 841,46 грн., тобто у середньому 4 368,29 грн. на місяць = 21 841,26 грн. : 5

Відповідно до довідки від 19.03.2020 року виданої ТОВ «Драйв-плюс», ОСОБА_2 працює на посаді завідуючого складом ТОВ «Драйв-плюс». Розмір заробітної плати складає 8 500 грн. на місяць.

З матеріалів справи вбачається, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 фактично проживає за адресою - АДРЕСА_1 , що підтверджується актом від 23.01.2020 року ТОВ «КК «Суворовський» (а. с. 32).

Доводи апелянта про фактичне постійне проживання доньки з батьком не були підтверджені відповідачем належними та допустимими доводами у суді першої інстанції. Не були надані такі докази і апеляційному суду, проте як така можливість була надана апеляційним судом.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

ОСОБА_1 у позовній заяві зазначила, що донька відвідує гуртки з гімнастики, навчається грі на фортепіано. Відповідні гуртки вимагають додаткових майнових витрат на оплату наданих послуг, костюмів для виступів, на участь у змаганнях та конкурсах. Для відповідних досягнень дитині необхідні пізнавальні книги, допомога тренерів. Сума таких витрат складає 2 000, 00 грн. на місяць. Проте, такі платежі не підтверджені квитанціями.

ОСОБА_2 за станом здоров`я вважає себе відносно здоровим, інших утриманців він не має. Відповідач зазначив, що з грудня 2019 року по теперішній час надавав посильну допомогу дитині у сумі 2 000 грн. на місяць. Однак, такі платежі не підтверджені квитанціями.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивачки є такими, що відповідають інтересам дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правом кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою ст. 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліменті в, а саме:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Отже, суд першої інстанції, керуючись вищевказаними нормами закону, дійшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви - 18.12.2019 року та до повноліття ОСОБА_4 , тобто включно до - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу не оскаржується. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про необхідність стягнення аліментів у визначеному судом розмірі. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

За правилами, передбаченими ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами на разі наявний спір щодо місце проживання дитини.

Наразі дитина проживає разом з матір`ю.

Суд критично ставиться до доводів апелянта, стосовно проживання дитини разом з ним, так як на підтвердження цього факту не надано жодного доказу.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Так, ч. 2 статті 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Колегія суддів вважає, що на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 2 500,00 грн./міс..

Доводи апелянта про те, що з 24.04.2020 року донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом з батьком та знаходиться на його повному утриманні не заслуговують на увагу суду, оскілки ОСОБА_2 на надав жодних доказів на підтвердження цих обставин.

Твердження апелянта щодо того, що сума коштів у розмірі - 3 000 гривень є достатньою сумою для забезпечення дитини, не знайшли свого підтвердження по матеріалам справи.

Разом із тим, необхідно роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до апеляційної скарги, апелянт просить постановити відповідно до ч. ч. 1, 8, 10 ст. 262 ЦПК України окрему ухвалу, якою повідомити Малиновський районний суд м. Одеси та суддю Леонова О.С. про порушення ст. 185, 193, 198-200 ЦПК України при розгляді даної справи у зв`язку, як на думку апелянта, із безпідставною відмовою ухвалою суду від 14.05.2020 року в прийнятті до спільного розгляду зустрічного позову.

Щодо вказаного колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що за первісним позовом правовідносини склались у зв`язку з необхідністю вирішення питання про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, а за зустрічною позовною заявою - з необхідністю встановлення місця проживання дитини. Тому, прийняття зустрічного позову суперечить нормам ч. 2 ст. 193 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що підстав для постановлення окремої ухвали щодо процесуальних рішень районного суду не встановлено, апелянтом такі доводи не вмотивовані належним чином.

Таким чином, доводи апеляційної скарги адвоката Павлишина Ю.М., діючого від імені ОСОБА_2 ,є безпідставними, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Павлишина Ю.М., діючого від імені ОСОБА_2 ,у суду апеляційної інстанції відсутні.

3.5 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Павлишина Юрія Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 14 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе