Справа №333/5362/20
Провадження №2/333/537/21
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2
про встановлення порядку користування квартирою, -
ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона та відповідач у справі є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Сторони у справі не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою. З цих підстав, позивач змушена звернутись до суду за захистом свої прав та просить суд виділити їй у користування ізольовану кімнату площею 14.3 кв.м. разом з лоджією 2.25 кв.м, ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 15.6 кв.м., житлову кімнату площею 9.4 кв. м. та балкон площею 0,945 кв. м., приміщення коридору площею 7.3 кв. м., кухні площею 13.3 кв. м. та санвузлу площею 4.3 кв.м. залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.
Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 до зали судового засідання не з`явився, на зареєстровану адресу відповідача судом направлено судові повістки. Однак, на адресу суду повернулись конверти з причин «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку з вищезазначеним, на підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про час, дату та місце слухання справи.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 2).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки квартири від 15.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за №3301, є власником 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 8-9).
Зазначена вище обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2020 року №212564194 (а.с. 10).
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом (ч. 3).
Частиною 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2020 року №227698250, співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , є відповідач у справі ОСОБА_2 , якому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2017 року №367, належить 1/2 частка зазначеної квартири (а.с. 17).
З огляду на викладене, судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 є спільною частковою власністю сторін у справі.
Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1). Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. 2). Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 3).
Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Отже, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15, який, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», повинен враховуватись судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Із змісту позовної заяви слідує, що сторони у справі не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, оскільки відповідач чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю.
Доказів протилежного матеріали справи №333/5362/20 не містять та відповідачем не надано.
З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи у їх сукупності, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 про виділення їй у користування ізольованої кімнати площею 14.3 кв.м. разом з лоджією 2.25 кв.м, ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 15.6 кв.м., житлову кімнату площею 9.4 кв. м. та балкон площею 0,945 кв. м., приміщення коридору площею 7.3 кв. м., кухні площею 13.3 кв. м. та санвузлу площею 4.3 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін у справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 840,80 грн. судом покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .
Виділити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) у користування ізольовану кімнату площею 14.3 кв.м. разом з лоджією 2.25 кв.м.
Виділити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) у користування житлову кімнату площею 15.6 кв.м., житлову кімнату площею 9.4 кв. м. та балкон площею 0,945 кв. м.
Приміщення коридору площею 7.3 кв. м., кухні площею 13.3 кв. м. та санвузлу площею 4.3 кв.м. залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.
Повне рішення складено 22.02.2021 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова