ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1266/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Романська К.М.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/19844/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 вересня 2021 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 04 жовтня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку з утримання їх двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її доходи не дозволяють повноцінно утримувати та доглядати неповнолітніх дітей. Відповідач не надає матеріальної допомоги на харчування, оздоровлення, навчання та виховання дітей. У період із 22 червня 2005 року по 01 жовтня 2014 року відповідач був керівником, учасником та бенефіціарним власником обслуговуючого кооперативу «Мансарда-Тер», володіє значними фінансовими можливостями, регулярно здійснює поїздки за кордон з метою відпочинку, є власником нерухомого майна, земельних ділянок та автомобілів. Крім того, відповідно до розписки від 29 січня 2020 року ОСОБА_2 надав позику ОСОБА_8 в сумі 10000 Євро та 2000 доларів США, що свідчать про те, що у відповідача достатньо високий рівень доходів. Однак, відповідач не надає жодної допомоги на забезпечення, утримання та розвиток їх неповнолітніх дітей.

У зв`язку з наведеним просила суд стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн. щомісячно, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 вересня 2021 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2700 грн. щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд виключно на відповідача поклав обов`язок утримувати неповнолітніх дітей. Крім того, позивач не бере участі в матеріальному утриманні за навчання повнолітнього сина ОСОБА_9 який проживає з відповідачем. Зазначає, що ОСОБА_2 на теперішній час отримує пенсію та має лише періодичні заробітки.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити частково, стягнувши аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат Демкович Ю.Й. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином буди повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року.

У даному шлюбі народилося троє дітей: син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на даний час є повнолітнім, дочка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , які перебувають на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_2 разом із повнолітнім сином ОСОБА_9 проживає окремо, за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається із довідки №5491/6-5/19-00-64-03/22028 від 13 жовтня 2020 року, наданої Головним Управлінням ДПС у Тернопільській області, ОСОБА_3 перебуває на обліку як фізична особа - підприємець із 13 лютого 2019 року. Згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку, сума доходу за період із 01 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року становить 42300.00 грн. (а.с.43)

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та сплачених податків, наданої Головним Управлінням ДПС у Тернопільській області, ОСОБА_2 за період із 01 січня 2020 року по 31 березня 2021 року отримано дохід в розмірі 3175.34 грн. (а.с.82)

Згідно довідки №1900-0214-9/19656, виданої 02 липня 2021 року Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області, ОСОБА_2 отримує пенсію за віком, розмір якої за липень 2021 року склав 1854.00 грн. (а.с.88)

Крім цього, у колишнього подружжя ОСОБА_2 наявне нерухоме майно, а саме:

квартира загальною площею 89.1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , титульний власник ОСОБА_3 ;

квартира загальною площею 127.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , титульний власник ОСОБА_2 ;

павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , титульний власник ОСОБА_3 ;

земельна ділянка площею 0.0417 га, що розташована в АДРЕСА_5 і передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), титульний власник ОСОБА_3 ;

житловий будинок та господарські споруди, загальною площею 37.5 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_5 , титульний власник ОСОБА_3 ;

гараж № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Східний», що розташований в АДРЕСА_6 , титульний власник ОСОБА_2 ;

земельна ділянка площею 0.2653 га, що розташована в селі Дичків Тернопільського району, Тернопільської області, титульний власник ОСОБА_2 ;

житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_7 , титульний власник ОСОБА_2 ;

автомобіль «Nissan Pathfinder» 2.5D. 2011 року випуску, білого кольору, титульний власник ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції оглянуто закордонний паспорт ОСОБА_2 та встановлено, що останній відвідував Турецьку республіку в 2019 році, Об`єднані Арабські Емірати в 2020 році, а також республіку Єгипет, що визнається ним у судовому засіданні.

Із наданих відповідачем до суду першої інстанції банківських квитанцій за період з березня по вересень 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей на рахунок ОСОБА_3 перераховано коштів на загальну суму 7625 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

На підставі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічний висновок викладений у постановах КСЦ у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справа № 664/2746/17; від 25 вересня 2019 року справа № 755/14148/18.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти сторін проживають разом із матір`ю (позивачкою по справі) та перебувають на її утриманні.

Судом встановлено, що відповідач з березня по вересень 2021 року на утримання неповнолітніх дітей перерахував кошти на загальну суму 7625 грн. Однак, цих коштів не вистачало для забезпечення належного рівня життя та розвитку дітей, оскільки витрати на утримання дітей значно збільшуються у зв`язку з загальним підвищенням цін на продукти харчування, одяг, ліки та інше.

При цьому відповідачем не представлено належних доказів щодо того, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання неповнолітнім дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2700 грн. щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки присуджена сума буде достатньою для нормального виховання, гармонійного розвитку і забезпечення дітей, а запропонований відповідачем розмір аліментів для сплати у розмірі по 1300 грн. на кожну дитину є недостатнім для утримання спільних неповнолітніх дітей сторін, які проживають разом із матір`ю.

Доводи апелянта про те, що суд виключно на відповідача поклав обов`язок утримувати неповнолітніх дітей в розмірі більшому від встановленого законом мінімуму, колегія суддів відхиляє, оскільки суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 за період із 01 січня 2020 по 31 березня 2021 отримано дохід в розмірі 3175.34 грн.

При цьому володіння та користування ОСОБА_2 значною кількістю нерухомого майна та транспортним засобом, часті поїздки відповідача за кордон для оздоровлення в курортні міста, свідчить про його задовільний матеріальний стан для сплати встановленого судом розміру аліментів.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що витрати ним здійснюється на заощадження попередніх років, оскільки наявність таких заощаджень також свідчить про його задовільний матеріальний стан.

Твердження апелянта про те, що позивачка не бере участі в матеріальному утриманні за навчання повнолітнього сина ОСОБА_9 , який проживає відповідачем, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки наведене немає правого значення у розгляді даної справи.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 15 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді