Єдиний унікальний номер 235/3472/20
Номер провадження 22-ц/804/119/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу № 235/3472/20 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення права користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою Покровської міської ради Донецької області на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2020 року (суддя Клікунова А.С., повний текст рішення складений 18 вересня 2020 року),

в с т а н о в и в :

05 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення права користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 02 жовтня 1982 року виконавчим комітетом Красноармійської міської ради народних депутатів видано ордер № 255 на зайняття чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Ордер виданий на ім`я основного наймача житлового приміщення ОСОБА_4 , членами сім`ї якого на час заселення в квартиру зазначено: дружину ОСОБА_5 , доньок ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . Проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в квартирі припинено, добровільно знято з реєстрації в зв`язку із переїздом до іншого житлового приміщення. ОСОБА_1 з моменту заселення в житло на підставі отриманого батьком ордера № 255 від 02 жовтня 1982 року та до теперішнього часу проживає в квартирі АДРЕСА_2 . В травні 2018 року позивачка була вимушена формально знятися з реєстраційного обліку за вказаною квартирою з причини необхідності оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Фактично ОСОБА_1 продовжувала проживати в квартирі разом з матір`ю, яка за життя за станом здоров`я потребувала стороннього догляду. Після смерті матері позивачка подала заяву про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з метою подальшого укладання договору найму житлового приміщення. Сектором реєстрації місця проживання фізичних осіб Центра надання адміністративних послуг м. Покровськ роз`яснено, що прописка позивача в зазначеній квартирі можлива лише на підставі рішення суду про визнання права користування житловим приміщенням, оскільки основний наймач (особа, якій виданий ордер) помер. Просила суд визнати за нею право користування житловою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення права користування жилим приміщенням задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1

З вказаним рішенням не погодився відповідач виконавчий комітет Покровської міської ради Донецької області та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням матеріального та процесуального права, а саме судом не враховано, що статтею 62 ЖК України передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. На підставі частини 2 статті 824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. Відповідно до статті 107 ЖК України наймач жилого приміщення за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Постановою Пленуму Верховного суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено судам, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживанням и вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до п.11 постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Позивачка ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов до висновку, що вона на законних підставах вселилася у спірну квартиру як член сім`ї ОСОБА_4 на підставі ордеру на житлове приміщення № 255 від 02 жовтня 1982 року та як член сім`ї наймача (батька) на законних підставах користувалася усіма правами, що виникають з договору найма жилого приміщення. З апеляційною скаргою не згодна, вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, бо винесене без яких би то порушень норм діючого законодавства, просила залишити рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представники позивачки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які діють на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційної інстанції просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надали суду заяви, згідно яких просять суд розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до ордера № 255 від 02 жовтня 1982 року, виданого виконавчим комітетом Красноармійської міської ради народних депутатів на підставі рішення № 563 від 10 вересня 1982 року, ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_10 (дочка), ОСОБА_11 (дочка) надано житлове приміщення квартиру АДРЕСА_2 (а.с.9).

В 1998 році ОСОБА_3 змінила місце проживання, на теперішній час постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 продовжили мешкати члени його сім`ї.

В 2005 році ОСОБА_10 змінила місце проживання, на теперішній час постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до наявної в паспорті ОСОБА_1 відмітки позивачку 09 лютого 2013 року поставлено на реєстраційний облік за адресою: АДРЕСА_1 , знято 29 травня 2018 року (а.с.6-7).

За доводами ОСОБА_1 зняття з реєстраційного обліку було здійснено формально з причини необхідності отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, фактично проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_1 не було припинено.

Матір позивачки ОСОБА_5 відповідно до виписок із медичної картки стаціонарного хворого № 7872/1115, № 6019, довідки лікаря-онколога Покровської центральної районної лікарні від 24 грудня 2019 року, лікарського свідоцтва про смерть хворіла на онкологічне захворювання та потребувала стороннього догляду (а.с.12 -15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла (а.с.11).

04 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала до Центру надання адміністративних послуг м. Покровська заяву про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У реєстрації місця проживання відмовлено 04 лютого 2020 року з причини неподання позивачкою (заявником) документів, що підтверджують право на проживання в житлі, а саме ордер та згода власника, що об`єктивно неможливо з причини смерті останнього (а.с.17).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 постійно проживала після зняття з реєстраційного огляду в спірному житловому приміщенні разом з матір`ю ОСОБА_5 , забезпечуючи належний сторонній догляд, якого остання потребувала.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною першою статті 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року № 9 при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність реєстрації за місцем проживання само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами) від 12 квітня 1985 року № 2 вказано, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Статтею 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 статті 8 Конвенції гарантовано кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із частинами 2, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Представником позивачки ОСОБА_12 в судовому засіданні апеляційної інстанції надано наступні докази:

довідку поліклініки комунального некомерційного підприємства покровської клінічної лікарні інтенсивного лікування Покровської міської ради від 19 лютого 2021 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 доглядала за важко хворою, з діагнозом рак жовчного міхура, матір`ю ОСОБА_5 , яка мешкала за адресою АДРЕСА_1 , до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

довідку комунальної установи Покровського координаційного комітету самоорганізації населення №01-12/649 від 12 лютого 2021 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочками ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

копії свідоцтв про народження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в графі батьки яких зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_13 ;

акт обстеження умов проживання від 22 грудня 2021 року, складений спеціалістом служби у справах дітей Покровської міської ради, з якого вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 проживають мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діти ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Квартира мебльована, у наявності побутова техніка: машина пральна, піч газова, телевізор, комп`ютер, бак водо нагрівання, санітарно-гігієнічні умови проживання відповідають нормі. Для дітей створена окрема кімната, окремі спальні місця, є місце для навчання, одяг та взуття у наявності відповідно до віку та сезону;

акт від 19 лютого 2021 року, складений депутатом Покровської міської ради ОСОБА_16 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_1 , яка знаходиться на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку, квартира має чотири кімнати, умови проживання належні, разом з ОСОБА_1 мешкають чоловік ОСОБА_13 , дочка ОСОБА_17 16-ти років та дочка ОСОБА_18 12-ти років. Діти мають окремі кімнати, меблі, обладнання необхідні для їх розвитку, освіти та здоров`я;

акт від 18 лютого 2021 року, складений головою квартального комітету №45 Покровського координаційного комітету самоорганізації населення, з якого вбачається, що було проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_5 . Перевіркою встановлено, що згідно домової книги прописана родина: чоловік ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жінка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , діти ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Загальна площа домоволодіння складає 8 соток, з яких 6 використовується під город та сад. Територія огороджена дерев`яним парканом. На подвір`ї знаходиться одноповерхова будівля з цегли розміром 4х7 метрів, стіни якої мають великі тріщини, фундамент пошкоджений, кровля вкрита шифером, який має чисельні пошкодження, вікна дерев`яні. Вода в будівлю не проведена, мається колодязь. Піч опалення знаходиться у зруйнованому вигляді. Туалет дерев`яний, у саду. За вказаною адресою ніхто не мешкає, умови проживання неналежні.

Представник позивачки ОСОБА_12 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що вище вказані документи не були надані в суді першої інстанції з поважних причин, оскільки діяли обмежувальні заходи карантину, запровадженого задля протидії розповсюдженню короновірусної хвороби, виникли труднощі у отриманні вказаних документів.

Апеляційний суд вважає за можливе прийняти нові докази на стадії апеляційного розгляду, оскільки представником позивача наведено обставини, які перешкоджали подати такі докази раніше.

Таким чином, з огляду на викладене, встановивши, що позивачка як член сім`ї (дочка) ОСОБА_4 , який спірну квартиру отримав відповідно ордеру №255, виданому 02 жовтня 1982 року виконавчим комітетом Красноармійської міської ради народних депутатів, була зазначена у вказаному ордері та вселилася до квартири за адресою АДРЕСА_1 зі згоди наймачів, вела з батьком і матір`ю спільне господарство, постійно мешкала за цією адресою з 1982 року і продовжила мешкати після 29 травня 2018 року (дата зняття з реєстрації за попереднім зареєстрованим місцем проживання), іншого житла на праві власності або користування не має, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності правових підстав для визнання за позивачкою права користування спірною квартирою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки відсутність реєстрації за місцем проживання не може бути підставою для відмови у визнані за особою права користування житловим приміщенням.

Не може бути підставою для відмови у визнанні права позивачки на користування спірним житловим приміщенням відсутність письмової згоди наймача на її вселення, оскільки відсутність письмової згоди саме по собі не свідчить про те, що позивачка не набула права користування житловим приміщенням, оскільки за обставинами справи безспірно встановлено, що батько (наймач) за життя та члени його сім`ї висловлювали таку згоду. Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, станом на час зняття позивачки з реєстрації попереднього місця проживання, окрім її матері ОСОБА_5 в спірній квартирі інші особи, крім членів сім`ї позивачки, не проживали, отже були відсутні члени сім`ї наймача, від яких би вимагалась згода на вселення позивачки до спірної квартири.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що позивачка вселилася та проживала в спірній квартирі в установленому законом порядку. Позивачка іншого житла, яке б їй належало на праві власності чи на праві користування, не має.

Таким чином, при вирішенні цієї справи судом першої інстанції повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, у зв`язку із чим зроблено правильний висновок про наявність підстав для задоволення прозову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2021 року.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.В. Халаджи