Справа № 461/1413/21
Провадження № 2/461/879/21
УХВАЛА

24.02.2021 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Рудницької Н.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гулієва Анатолія Агаджановича про відновлення запису іпотеки

в с т а н о в и в:

22.02.2021 року позивач ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію припинення іпотеки щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що було зареєстровано 26.02.2018 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гулієвим Анатолієм Агаджановичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер: 39878438, та поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень номер запису про іпотеку №16558617 (спеціальний розділ), щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31547885 від 23.09.2016 року.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву прозабезпечення позову,в якій просить постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), з метою заборони відчуження та розпорядження вказаним майном, а також його використання будь-якими особами у будь-який спосіб.

Свою заяву обґрунтовує тим, що постановою Львівського апеляційного суду від 08.02.2021 року по справі №462/5985/18витребувано на користь ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 ,реєстраційний №101. Позивач стверджує, що ОСОБА_3 , до винесення судом рішення у даній справі, може зареєструвати право власності на спірну квартиру та в подальшому будь-яким чином відчужити належне їй на праві приватної власності майно на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду на користь ОСОБА_1 та порушити законні права та інтереси кредитора. Відтак, просить задоволити заяву про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали заяви, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується , шляхом:

накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

забороною вчиняти певні дії;

встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що предметом спору за вищевказаною позовною заявою є скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію припинення іпотеки щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що було зареєстровано 26.02.2018 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гулієвим Анатолієм Агаджановичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер: 39878438, та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень номер запису про іпотеку №16558617 (спеціальний розділ), щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31547885 від 23.09.2016 року.

18.01.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про іпотечний кредит №LVH9GI, згідно якого позичальнику було надано кредит в розмірі 404 000,00 грн. зі сплатою 15% річних за користування кредитом.Для забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №LVH9GI від 18.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В., який зареєстрований в реєстрі за №68. Предметом іпотеки за вказаним договором була квартира АДРЕСА_2 , що належала іпотекодавцю на праві приватної власності.

19.09.2016 року між ОСОБА_1 та TOB «Фінансова компанія «Платинум» було укладено Договір комісії на вчинення правочину щодо придбання права вимоги за кредитним договором № LVH9GI від 18.01.2008 року, а також забезпечення кредиту оформлене договором іпотеки № LVH9GI від 18.01.2008 року.

22.09.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та TOB «Фінансова компанія «Платинум» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №LVH9GI від 18.01.2008 року. 28.09.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та TOB «Фінансова компанія «Платинум» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №LVH9GI від 18.01.2008 року.

28.09.2016 року між TOB «Фінансова компанія «Платинум» та ОСОБА_1 , було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

02.03.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договори відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами стосовно боржника/іпотекодавця ОСОБА_4 . У зв`язку із невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 21.08.2017 року задовольнив свої вимоги, звернувши стягнення на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_2 ).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.08.2017 року (індексний номер витягу: 95462676) квартира загальною площею 101,0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Окрім того, з матеріалів заяви вбачається, що 26 лютого 2018 року було зареєстровано припинення іпотеки та припинення обтяження нерухомого майна (квартири) забороною відчуження.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.01.2020 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за участю третьої особи ПН ЛМНО Гулієва A.A. про визнання недійсними договорів та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08.02.2021 року по справі №462/5985/18 рішення Залізничного районного суду м.Львова від 17.01.2020 року - скасовано. Визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги, укладений 02 березня 2017р. між ОСОБА_1 (як «Первісним кредитором») та ОСОБА_2 (як «Новим кредитором»), визнано недійсним Договір відступлення права за Іпотечним договором,укладений 02 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., витребувано на користь ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний №101.

Позивач зазначає, що постановою Львівського апеляційного суду від 08.02.2021 року по справі №462/5985/18 було визнано недійсними Договори про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договором укладенні між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відтак сторін цього договору було повернуто в становище, яке існувало до укладення недійсних договорів, тобтозаконним кредитором за кредитним договором № LVH9GI від 18.01.2008 року та іпотекодержателем за іпотечним договором №LVH9GI від 18.01.2008 року є ОСОБА_1 .

Метою забезпечення позову є вжиття судом відповідних заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд вважає, що з метою недопущення негативних наслідків, до завершення розгляду справи по суті необхідно забезпечити позов, відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

За таких обставин, дослідивши матеріали заяви та враховуючи обставини справи, характер правовідносин, предмет та підстави позову, а також беручи до уваги те, що невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно ч.7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З врахуванням ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Крім того, суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гулієва Анатолія Агаджановича про відновлення запису іпотеки - задоволити.

З метою забезпечення позову накласти арешт на житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), з метою заборони відчуження та розпорядження вказаним майном до вирішення спору по суті.

Стягувач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 РНОКПП: НОМЕР_2 .

Боржник: ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 РНОКПП: НОМЕР_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Зубачик Н.Б.