Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року Волноваський районний суд Донецької області

У складі:

Головуючого судді: Мохова Є.І.,

при секретарі : Брідня О.Л.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача -адвокат Лісодід О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Волноваха, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу ,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, вказуючи, що 12 травня 2004 року позивач надав ОСОБА_4 в позику 80000 грн., про що було складено розписку, дату повернення позики у розписці вказано не було.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 22.11.2017 року визнано за відповідачкою ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, площею 5,82 га на території Благодатненської селищної Волноваського району Донецької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідачка направила позивачу звернення у якому просила у 2018 році не засівати отриману нею у спадщину земельну ділянку, оскільки планує обробляти її самостійно.

Дізнавшись про існування спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті боржника, 20 червня 2018 року він звернувся до відповідачки з вимогою повернути борг, але відповіді не отримав. Вважає, що відповідач, як спадкоємець, що прийняв спадщину, має повернути позивачеві борг, тому звернувся з позовом до суду, у якому просив стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу в розмірі 86 000 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву слухати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, суду направила відзив у якому вказувала, що її померла мати ОСОБА_4 грошей від позивача не отримувала, розписок з цього приводу не надавала. Також вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки про смерть її матері йому стало відомо ще в 2005 році. Просила у позові ОСОБА_2 відмовити.

Представник відповідача - адвокат Лісодід О.В. проти позову заперечував, та підтримав думку відповідачки .

Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд враховує, що за висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

З розписки встановлено, що 12 травня 2004 року ОСОБА_4 отримала від позивача гроші у тимчасове користування в сумі 80 000 грн. Гроші отримані у повному обсязі. Розписка написана особисто ОСОБА_4 у присутності двох свідків - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , та посвідчена секретарем Благодатненської селищної ради 16 грудня 2003 року ОСОБА_7 на предмет справжністі підпису ОСОБА_8 на документі. Посвідченння скріплено мокрою печаткою Благодатненської селищної ради .( а.с. 44)

Відповідно до частини 7, 69 Інструкції про Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р.N 22/5 (втратила чинність 02.12.2011 року) нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 Закону "Про нотаріат та інших випадків, передбачених законодавством України. Посадова особа виконавчого комітету засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини.

Отже, оскільки розписка щодо отримання боргових коштів є за своєю природою доказом укладення договору позики( угоди), то відповідно, така розписка не могла бути предметом як посвідчення так і реєстрації посадовими особами селищної ради. У свою чергу, це не позбавляло будь яку особу бути свідком при підписанні боргової розписки.

Відповідачем, у свою чергу, не спростоване ані підпис боржника ОСОБА_8 на розписці ані безгрошовість розписки.

Таким чином, суд вважає доведеним факт, укладення між ОСОБА_8 та позивачем 16 грудня 2003 року договору позики.

Як зазначив ВС України у постанові від 02.07.2014 року № 6-79 цс 14, стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (ст.ст. 527-545 ЦК).

За змістом ст. 526 ЦК належне виконання зобов`язання - це, передусім, виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК, та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами.

Частина 1 ст. 510 ЦК визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

У ч. 1 ст. 527 ЦК сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором, або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з копії рішення Волноваського районного суду від 22.11.2017 року за позовом відповідачки ОСОБА_3 до Благодатненської селищної ради про визнання права власності на спадщину за законом, (цивільна справа 221/5772/17) за ОСОБА_3 визнано право власності у порядку спадкування після померлогї ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 5,82 га на території Благодатненської селищної Волноваського району Донецької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0183 ( а.с. 14-15)

Отже, відповідачка ОСОБА_3 прийняла спадщину після померлої ОСОБА_4

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - ця обставина встановлена рішенням суду, тому, відповідно до положень ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. ( а.с.14-15)

Відповідно до сттаті 1281 ЦК України( у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

У свою чергу, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. (Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15ц)

На а.с. 9 міститься вимога позивача до відповідача про повернення йому боргу, яка була направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням у квітні 2018 року, яку той отримав особисто 06.04.2018 року- про що свідчить запис у поштовому повідомленні, копія якого міститься на а.с.10.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення Проніна проти України № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що правовідносини, що склалися між позивачем та ОСОБА_4 допускають правонаступництво, відповідач є правонаступником боржника ОСОБА_4 , яка порушила свої зобов`язання за договором позики про повернення боргу, прийняла спадщину, тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та ґрунтуються на законі.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 830 грн. судового збору, оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.526, 530, 1046, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 89, 95, 141, 263 -265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 80 000 ( вісімдесят тисяч) гривень у рахунок відшкодування боргу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 830 гривень.

Повне рішення складене 23.02.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.І.Мохов