Справа № 462/5298/19 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/4048/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова в складі судді Ліуша А.І. від 8 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держанвого підприємства «Львівський державний завод Лорта» з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Теллус Капітал» про усунення перешкод в користуванні майном та вселення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Теллус Капітал» про усунення перешкод в користуванні майном та вселення відмовлено за його безпідставністю.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, внаслідок чого судом не застосовано до правовідносин сторін норми матеріального права, що підлягали застосуванню, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Звертає увагу, що в якості доказів про чинення їй відповідачем перешкод у доступі до майна було подано наступні письмові докази: 1) вимога про надання доступу до майна від 17.07.2019 року; 2) опис вкладення у цінний лист №375; 3) накладна на цінний лист №375 від 22.07.2019 року; 4) витяг з веб-сайту ukrposhta.ua щодо вручення цінного листа №375. Зазначає, що необхідність у наданні додаткових доказів могла виникнути у випадку подання відповідачем заперечення на позов та заперечення обставин, викладених у позовній заяві, проте, відповідач, отримавши направлену судом позовну заяву з додатками, не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, тим самим, на її думку, визнавши наведені в позовній заяві обставини. Вважає, що подані нею докази беззаперечно підтверджують те, що вона намагалась вирішити питання доступу до спірного майна в позасудовому порядку, проте, її вимога була залишена відповідачем без реагування, що змусило її звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

В судове засідання представники Держанвого підприємства «Львівський державний завод Лорта» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Теллус Капітал» не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності їх представників, зважаючи на те, що такі повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної зави, відзиву на позов, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 319, ст. 391 ЦК України, п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ч.1, ч.7 ст. 81, ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності, а саме у розмірі 68/100 часток у приміщенні промислового корпусу №2, загальною площею 2728,50 кв.м., на АДРЕСА_1 . Суд зазначив, що позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів чинення відповідачем їй будь-яких перешкод у користуванні приміщенням промислового корпусу №2, загальною площею 2728,50 кв.м., на АДРЕСА_1 , зокрема, що саме будь-яким представником ДП «Львівський державний завод «Лорта» не допущено її до вказаного приміщення. Крім того, суд вказав, що позивачем з метою надання суду належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів щодо дійсного наміру укладення оспорюваного договору не заявлялись жодні клопотання щодо витребування будь-яких доказів чи допиту свідків, а суд, згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, зокрема, що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується її право власності на приміщення промислового корпусу №2, загальною площею 2728,50 кв.м., на АДРЕСА_1 . Також, суд вважав, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

20.08.2019 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом ДП «Львівський державний завод «Лорта», третя особа ТзОВ «Теллус-капітал», у якому просила: зобов`язати Державне підприємство «Львівський державний завод «Лорта» не чинити їй перешкод у користуванні приміщенням промислового корпусу №2 загальною площею 2728,5 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та вселити її у приміщення промислового корпусу №2 загальною площею 2728,5 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову покликається на те, що дане приміщення належить їй та третій особі на праві спільної часткової власності. Раніше вказане приміщення промислового комплексу належало відповідачу та було відчужено ліквідаційною комісією відповідача в процедурі ліквідації, а в подальшому придбано позивачем та третьою особою. Проте відповідач не дає можливості потрапити у вказане приміщення через охоронювану ним територію із пропускними пунктами.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та ніким із осіб, що беруть участь у справі не оспорено та не спростовано, ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності, а саме у розмірі 68/100 частин у приміщенні промислового корпусу №2, загальною площею 2728,50 кв.м., на АДРЕСА_1 .

Власником 32/100 частин цього приміщення є третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Теллус Капітал».

Раніше вказане приміщення належало відповідачу ДП «Львівський державний завод Лорта», однак таке було відчужено ліквідаційною комісією відповідача в процедурі ліквідації.

Ухвалою Залізничного районного суду від 15.03.2019 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Теллус Капітал», в особі представника - адвоката Гасяк Ярослава Вікторовича, який діє згідно довіреності від 2 січня 2019 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Гетьман-Жовква», в особі представника - адвоката Гасяк Ярослава Вікторовича, який діє згідно довіреності від 2 січня 2019 року, відповідно до умов якої визнано за ОСОБА_1 право власності на частку 68/100 у приміщенні промислового комплексу загальною площею 2728.5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.Частка розміром 32/100 у праві власності на приміщення промислового комплексу загальною площею 2728.5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 після набрання законної сили ухвалою суду про затвердження мирової угоди сторін та закриття провадження у справі залишається за Товариством з обмеженою відповідальністю «Теллус Капітал».

З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 1.07.2019 року державним реєстратором Бацик М.Г. зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на 68/100 у приміщенні промислового комплексу загальною площею 2728.5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 15.03.2019 року.

Таким чином, приміщення промислового комплексу загальною площею 2728.5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ТзОВ «Теллус Капітал».

Вказане приміщення знаходиться наохоронюваній Державним підприємством «Львівський державний завод «Лорта» території за адресою м.Львів, вул. Патона, 1, чого теж учасниками справи не оспорено та не спростовано.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право

в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

За ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За статтею ж 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Окрім наведеного ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначеними нормами закону закріплено принцип непорушності права приватної власності в тому числі і часткової, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника (в тому числі частини майна) володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна чи його частини право вимагати усунення будь-яких порушень його права, зокрема, права користування.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як, також, вбачається із доводів позивачки, така намагалась потрапити до приміщення, власником якого вона є, проте була недопущена на територію відповідача охороною. Шляхом усних переговорів з представниками відповідача не вдалося досягти згоди з відповідачем щодо доступу до належного їй майна.

Даний факт чинення перешкод позивачці відповідачем, окрім відсутності доводів на спростування такого факту відповідача (з відповідними доказами на підтвердження цього), додатково підтверджується, зокрема, вимогою ОСОБА_1 , адресованою відповідачу про надання доступу до майна та відсутністю відповіді на таку відповідача.

Крім цього, такий факт підтвердила і третя особа у відзиві на позовну заяву.

Виходячи з вказаного, позивачкою доведено в судовому порядку, що вона є власницею частки приміщень промислового комплексу загальною площею 2728.5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , а відповідач протиправно, без будь-якої аргументації та законних на те підстав (протилежного не доведено та доказів на підтвердження цього жодних не подано ні у суд першої ні у суд апеляційної інстанції) порушує її право власності, а саме, право на вільне користування приміщеннями та не заперечуючи права власності позивачки на частку у майні своєю бездіяльністю щодо надання доступу до такого, фактично не визнає та протиправно, без законних на те підстав перешкоджає у її законному володінні та користуванні спірним майном.

Разом з цим, як вказано вище, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі нежитлових приміщень чи їх частини, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним та таким, що не суперечить вимогам закону та не заборонено таким.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності протиправних перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Враховуючи вказане, позов в частині вимог про зобов`язання ДП «Львівський державний завод «Лорта» не чинити перешкод у користуванні приміщенням промислового корпусу №2 загальною площею 2728,5 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та вселення слід задовольнити частково.

А саме слід зобов`язати відповідача не чинити позивачці перешкод у доступі до спірного приміщення промислового корпусу, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та надати їй доступ до приміщенням промислового корпусу шляхом пропуску через охоронювану відповідачем територію за згаданою адресою.

В задоволенні решти позову, зокрема, в частині такого способу усунення перешкод як вселення слід відмовити, оскільки такий спосіб усунення перешкод притаманний та використовується у житловому праві та стосується захисту прав на користування житловими приміщеннями, в даному ж випадку спір стосується нежитлових приміщень.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слідзадовольнити частково. Рішення ж Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2019 року слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов слід задовольнити частково, про що йшлося.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Держанвого підприємства «Львівський державний завод Лорта» з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Теллус Капітал» про усунення перешкод в користуванні майном та вселення задовольнити частково.

Зобов`язати Державне підприємство «Львівський державний завод «Лорта» не чинити ОСОБА_1 перешкод у доступі до приміщенням промислового корпусу №2 загальною площею 2728,5 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_1 доступ до приміщенням промислового корпусу №2 загальною площею 2728,5 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом пропуску через охоронювану Державним підприємством «Львівський державний завод «Лорта» територію за адресою м.Львів, вул. Патона, 1.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2021 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра