Справа № 474/459/21
Провадження № 22-ц/812/2186/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

без участі осіб, повідомлених про дату, час та місце розгляду справи належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2021 року, ухвалене у приміщені цього ж суду головуючим суддею Соколом Ф.Г., повний текст складено 28 вересня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Врадіївської селищної ради Миколаївської області, Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро про визнання недійсним та протиправним акту обстеження посівів озимої пшениці від 26 квітня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Врадіївської селищної ради Миколаївської області, Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро про визнання недійсним та протиправним акту обстеження посівів озимої пшениці від 26 квітня 2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 075390, виданого розпорядження Врадіївської райдержадміністрації від 19 березня 2003 року № 136-р, належать земельні ділянки: площею 3,66 га з кадастровим номером :01:000:0250 та площею 1,06 га з кадастровим номером :01:000:0280.

Дані земельні ділянки розташовані на околиці села Новомиколаївське Доброжанівського старостинського округу Первомайського району Миколаївської області та мають цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

При видачі документу, який підтверджує право власності на земельні ділянки, було допущено технічну помилку та надруковано кадастрові номери земельних ділянок матері позивача - ОСОБА_2 , отже позивачу на праві власності належать земельні ділянки з такими ж кадастровими номерами :01:000:0250 та :01:000:0280.

Всі зазначені обставини та докази, які їх підтверджують, досліджені та встановлені в постанові Касаційного Цивільного суду Верховного суду України від 20 листопада 2019 року а, отже, підтверджують неправомірність використання відповідачем ПП «ВКП «Каро» земельної ділянки позивача. Рішенням Врадіївського районного суду від 27 жовтня 2017 року по справі № 474/556/17 було визнано недійсним договір оренди від 30 жовтня 2015 року.

З відповідачем ПП «ВКП «Каро» у нього із 2017 року існують судові тяжби, які не закінчились до цього часу. Відповідач незаконно використовує його земельні ділянки, проводить несанкціоновані дії із кадастровими номерами, проводить реєстрацію недійсних договорів, використовує незаконно отримані особисті дані його паспорту. Всі ці дії відповідачу допомагають здійснювати посадові особи органів державної влади та місцевого самоврядування.

26 квітня 2018 року відповідач разом із посадовою особою Доброжанівської сільської ради здійснило незаконне обстеження його земельних ділянок, про що був складений акт обстеження посівів озимої пшениці, який підписаний комісією в складі: ОСОБА_3 - агронома відповідача, ОСОБА_4 - бухгалтера відповідача, ОСОБА_5 - керуючого відповідача та ОСОБА_6 - землевпорядника Доброжанівської сільської ради. Для обстеження земельних ділянок не було запрошено більше жодного представника від уповноважених органів чи депутатів органів місцевого самоврядування та його, як власника земельної ділянки.

Водночас, для обстеження земельних ділянок відповідач не мав жодних законних підстав, оскільки постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2017 року рішення по справі № 474/556/17 Врадіївського районного суду залишено без змін, чим підтверджено недійсність правочину, який здійснив відповідач щодо його земельних ділянок. Вказану обставину підтверджено в постанові КЦС ВС України по справі № 474/556/17. Отже, на момент проведення обстеження, у відповідача не було ніяких правоустановчих документів.

Вказаний акт обстеження посівів озимої пшениці було підписано посадовими особами відповідача та посадовою особою Доброжанівської сільської ради - землевпорядником. Печатки, якими завірили документ, належать відповідачу та Доброжанівській сільській раді.

Про факт обстеження належної йому земельної ділянки, його як власника, не повідомили та не надали жодного примірника. Про існування вказаного акту йому стало відомо від ОСОБА_7 та його сина ОСОБА_8 , яких притягнуло до суду відповідачами по справі № 474/475/18.

Позивач вважає, що акт обстеження був складений з порушенням посадовою особою органу виконавчої влади встановленого порядку видачі та надання акту, який повинен був проводитись Держекоінспекцією, територіальними органами Держгеокадастру та його територіальними органами, а факт самовільних дій та розмір заподіяної шкоди юридичним та фізичним особам, якщо таку встановлять відповідні органи, нараховують відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 963 від 25 липня 2007 року і Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2000 року № 1619.

У відповіді сільського голови Доброжанівської сільської ради від 13 червня 2019 року чітко вказані повноваження органу місцевого самоврядування щодо участі посадової особи ОМС у сфері регулювання земельних відносин, які прописані в ст. 33 Закону України Про місцеве самоврядування та в ст. 158 Земельного кодексу України, яких орган місцевого самоврядування не дотримався.

В той же час на місце проведення обстеження земельних ділянок, які вказані в акті, не було викликано жодного спеціаліста, який міг би достовірно визначити координати земельних ділянок, щоб ідентифікувати їх за кадастровими номерами. Факт обстеження можуть підтвердити виключно зацікавлені особи - працівники відповідача. Чи був присутній землевпорядник Доброжанівської сільської ради встановити та довести не вдається. У відповіді сільського голови на запит на інформацію від 21 серпня 2020 року голова зазначає, що обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0250 представниками сільської ради не проводились, а акти обстеження не складались. Земельної ділянки із кадастровим номером :01:000:0249 не існує.

Позивач звертає увагу на те, що на акті обстеження присутній підпис посадової особи та печатка Доброжанівської сільської ради, що вказує на умисне правопорушення, і особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії. Де саме відбувалось обстеження та яких саме земельних ділянок, довести не вдається, через те, що було порушено весь порядок, який передбачений законодавством України.

Оскаржуваний акт за своєю суттю є рішенням органу місцевого самоврядування, слугує подальшим підґрунтям для порушення його прав, як власника земельної ділянки, у той час, коли не було жодних підстав (договору оренди чи інших підстав) для створення комісії та видання акту обстеження, належної йому земельної ділянки.

Крім того, позивач зазначає, що ним обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки визнання акту обстеження земельної ділянки недійсним та таким, що складений з порушенням чинного законодавства, забезпечить виконання рішення суду (у випадку задоволення позову) та унеможливить необхідність наступних звернень до суду.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив визнати недійсним та незаконним акт обстеження посівів озимої пшениці від 26 квітня 2021 року.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Обґрунтовуючи підстави відмови у задоволені позову, суд першої інстанції зазначав, що особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Водночас як вбачається, зі змісту позовних вимог оспорюваний акт обстеження посівів лише фіксує факти, які були встановленні під час обстеження земельних ділянок, та жодним чином не змінює, припиняє права та обов`язки позивача, не створює для позивача нові права та обов`язки.

Сам по собі факт складення акту обстеження не оспорює права позивача та не є невизнанням таких прав позивача.

Ствердно можна говорити лише про те, що за певних умов обстеження земельних ділянок, які належать позивачу, без його згоди та участі, може бути порушенням його права на мирне володіння своїм майном.

Водночас обраний позивачем спосіб захисту жодним чином не відновить його порушене право, такий спосіб захисту є не ефективним.

Крім того, акт обстеження посівів озимої пшениці за свою суттю та правовою природою не є нормативно-правовим актом органу чи посадової особи місцевого самоврядування.

Оскаржуваний акт обстеження є предметом судового розгляду в цивільній справі № 474/475/18, та покладений в основу пред`явленого у вказаній справі позову про відшкодування шкоди, заподіяної знищенням майбутнього врожаю. І саме у цій справі суд має дати вказаному акту оцінку як доказу щодо його належності, допустимості, достовірності та достатності.

Зважаючи на таке, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи якої вказував, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив про його скасування та прийняття нового, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Так зокрема вказував, що обраний ним спосіб захисту є ефективним з огляду на те, що вказаним актом грубо порушено його право на володіння землею та при його складанні було порушено недоторканість його власності.

Проте, суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення не побачив порушень його прав, як власника земельної ділянки, яку обстежували особи, які не мають до неї ніякого відношення. Судом не було надано оцінки діям посадових осіб Доброжанівської сільської ради. Посилання у оскаржуваному рішення на норми ЦК України та Конституції України, судом використано проти позивача.

Зазначення судом того, що у іншій цивільній справі№ 474/475/18 повинна бути надана оцінку оскаржуваного ним акту, вважає порушенням його особистих прав на неупереджений розгляд його позову.

Правом на подачу відзиву відповідачі не скористалися.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, апеляційну скаргу підтримує та просить про її задоволення, скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення його позову.

Представники відповідачів направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зважаючи на викладене та приписи ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами частини першої, третьої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення ( ч.1 ст.15 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним у статті 16 ЦК України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення органами місцевого самоврядування прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Тобто, особа може оскаржити до суду лише те рішення, яке порушує безпосередньо права чи обов`язки позивача.

У відповідності до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначав, що акт обстеження посівів озимої пшениці був складений з порушенням посадовою особою органу виконавчої влади встановленого порядку видачі та надання акту, за своєю суттю є рішенням органу місцевого самоврядування та слугує подальшим підґрунтям для порушення його прав, як власника земельної ділянки, у той час, коли не було жодних підстав для створення комісії та видання акту обстеження, належної йому земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, який не передбачено ні законом, ні договором.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний ОСОБА_1 акт обстеження посівів озимої пшениці за свою суттю та правовою природою не є нормативно-правовим актом органу чи посадової особи місцевого самоврядування, є предметом судового розгляду в цивільній справі № 474/475/18, так як покладений в основу пред`явленого у вказаній справі позову про відшкодування шкоди, заподіяної знищенням майбутнього врожаю. І саме у цій справі суд має дати вказаному акту оцінку як доказу щодо його належності, допустимості, достовірності та достатності.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 075390, належать земельна ділянка загальною площею 4.50 га, яка складається із двох ділянок: № НОМЕР_1 площею 3.66 га, кадастровий номер :01:000:0250 та з №2 земельна ділянка площею 1,06 га з кадастровим номером :01:000:0280 ( а.с.22, 23.)

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2017 року у справі № 474/556/17-ц, яке постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, залишено без змін, визнано недійсним договір оренди землі, укладений 30 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ПП «ВКП «Каро» щодо земельної ділянки 3.55 га.

Обставини належності позивачу вищевказаних земельних ділянок також встановленні судовими рішеннями у справі № 474/556/17-ц ( а.с.33-43).

26 квітня 2018 року комісією в складі: ОСОБА_3 - агронома відповідача ПП «ВКХ «Каро», ОСОБА_4 - бухгалтера відповідача ПП «ВКХ «Каро», ОСОБА_5 - керуючий відповідача ПП «ВКП «Каро» та ОСОБА_6 - землевпорядник Доброжанівської сільської ради. був складений акт обстеження посівів озимої пшениці під урожай 2018 року ПП «ВКФ «Каро»( далі - акт обстеження посівів), який містить відтиски печаток Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області та підписаний комісією в складі: ОСОБА_3 - агроном відповідача, ОСОБА_4 - бухгалтер відповідача, ОСОБА_5 - керуючий відповідача та ОСОБА_6 - землевпорядник Доброжанівської сільської ради. Об`єктом обстеження зазначено земельні ділянки з кадастровими номерами :01:000:249 та :01:000:250 (а.с.28).

Отже, повноваження відповідача Врадіївської селищної ради у цьому випадку обмежуються лише складанням такого акту. Що стосується відшкодування можливих збитків, то вони не можуть бути примусово відшкодовані на підставі цього акту. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, оскаржуваний акт про обстеження посівів не створює жодних правових наслідків для ОСОБА_1 , а тому не може порушувати його права чи інтереси.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05травня 2020 року у справі № 750/3917/17 вказано, що особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Судом першої інстанцій вірно встановлено, акт обстеження посівів озимої пшениці від 26 квітня 2018 року не є нормативно-правовим актом органу чи посадової особи місцевого самоврядування.

Складання і підписання вищевказаного акту лише фіксує факти, які були встановленні під час обстеження земельних ділянок.

Сам по собі факт складення акту обстеження не оспорює права позивача та не є невизнанням таких прав позивача.

Такий акт є носієм доказової інформації, а тому оцінка акту може бути надана судом при вирішені спору у справі № 474/475/18 за позовом ПП «ВКП «Каро» до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної знищенням майбутнього врожаю, оскільки він покладений в основу пред`явленого у вказаній справі позову.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів зазначає, що оскільки акт про обстеження посівів не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, а тому він не може бути предметом спору.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

З наведеного вбачається, що пред`явлені ОСОБА_1 вимоги про визнання незаконним акту обстеження посівів не можуть бути самостійним предметом судового розгляду. Обраний ним спосіб захисту прав шляхом подання цього позову не сприятиме ефективному відновленню порушеного права.

Отже, заявлений в цій справі спір не підлягає судовому розгляду судом будь-якої юрисдикції.

Відповідно до пункту 1 частини першої стаття 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку цивільного судочинства .

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушення прав позивача у правовідносинах із відповідачем, проте висновок суду про відмову у задоволенні позову на цій підставі є помилковим, оскільки те, що акт обстеження земельної ділянки не є нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування, а дії по складанню цього акта не породжують обов`язкових юридичних наслідків, є підставою для закриття провадження у справі, а не підставою для відмови у позові.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі 522/15651/16, від 31 жовтня 2019 року у справі №826/27247/15, від 30 січня 2020 року у справі №640/4550/19.

Тобто суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та дійшов правильних висновків, однак виніс рішення з помилковим застосуванням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

Згідно з частиною 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Оскільки колегія суддів закриває провадження у справі внаслідок обрання позивачем неправильного способу захисту своїх прав, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати не підлягають розподілу, а понесені позивачем судові витрати не повертаються.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Врадіївської селищної ради Миколаївської області, Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро про визнання недійсним та незаконним акту обстеження посівів озимої пшениці від 26 квітня 2018 року закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року.