Справа № 485/1589/21
Провадження №2/485/513/21
Рішення

іменем України

20 грудня 2021 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Соловйова О.В.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 17 жовтня 2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано за рішенням суду від 08 травня 2013 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідача за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2012 року стягуються аліменти на утримання сина по 400 грн, щомісячно. Разом з тим, їхній син з 2013 року хворіє на епілепсію, перебуває на обліку у педіатра та невропатолога у Снігурівській поліклініці, Миколаївській обласній дитячій лікарні. Неодноразово лікувався в умовах стаціонару в м.Миколаєві, м.Херсоні, в м.Києві у національній дитячій спеціалізованій лікарні "Охматдит". Відповідно до рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року, зміненого 11 жовтня 2017 року апеляційним судом, з відповідача стягуються по 350 грн, щомісячно, додаткових витрат на дитину.

Однак, син продовжує хворіти, у зв"язку з чим проходить лікування, в тому числі у м. Києві, куди він має постійно з"являтися для проходження обов"язкового обстеження та лікування. В останній раз син перебував на стаціонарному лікуванні в м.Києві у Національній спеціалізованій лікарні "Охматдит" у відділенні неврології з 28 жовтня 2021 року по 05 листопада 2021 року. У зв"язку з перебуванням сина у вказаний період в лікарні, нею витрачено більше 10000 грн, але фінансові документи збереглися лише на проїзд, продукти харчування та придбання ліків на суму 7482,00 грн. Крім того, для сина нею придбано взуття за 750 грн, кросівки за 950 грн, ботинки за 1200 грн, тапочки за 250 грн, два спортивних костюма по 1255 грн, витративши разом з 30.08.2021 по 17.10.2021 - 3510 грн. На придбання канцелярських товарів до школи у 2021-2022 навчальному році нею витрачено 1086 грн. Наразі син є учнем 5 класу, навчається добре, має здібності до математичних наук. У зв"язку з пандемією коронавірусу діти часто навчаються дистанційно, тому 04 листопада 2021 року синові був придбаний мобільний телефон вартістю 8947 грн.

Тобто, в період з серпня 2021 року по 06 листопада 2021 року витрати, пов"язані з проходженням лікування сина ОСОБА_4 з 28.10.2021 по 05.11.2021 у національній дитячій спеціалізованій лікарні "Охматдит" (придбання проїзних квитків, їжі, ліків та медпрепаратів), придбанням одягу та канцелярських приладів до школи у 2021-20202 навчальному році, придбанням мобільного телефону для здійснення дистанційних навчань, складають 21174,00 грн.

З огляду на наведене, рівний обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, позивач просить стягнути з відповідача 10587,00 грн, що складає 1/2 частину додаткових витрат дитину.

14 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги позивачки визнав частково, згоден сплатити половину витрат на придбання медичних препаратів на суму 1015,50 грн. Зазначив, що згідно рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року він вже сплачує на користь позивачки щомісячно 350 грн на покриття додаткових витрат на дитину. Надані позивачем розрахунки додаткових витрат є необґрунтованими, оскільки вони не відповідають в повній мірі вимогам ст. 185 СК України, стосовно визначення додаткових витрат, які мають обґрунтовуватися лише виключними обставинами, зокрема хворобою дитини або ж розвитком її здібностей. Дійсно їх син є інвалідом з дитинства і потребує регулярного лікування. Однак список призначень зазначених у наданій позивачем виписці з історії хвороби від 05.11.2021 року не співпадає з платіжними документами на придбання ліків. Разом з цим він не заперечує проти стягнення частини додаткових витрат на дитину, пов"язаних з проходженням курсу лікування в сумі 1015,50 грн. Всі інші вимоги позивача стосовно стягнення з нього витрат на придбання їжі, одягу, канцелярських приладь та смартфону вважає необґрунтованими, оскільки вони не відносяться до категорії додаткових витрат і мають покриватися за рахунок аліментів, які він сплачує регулярно. Також зазначає, що він є інвалідом ІІ групи по зору, отримує соціальну допомогу у зв"язку з інвалідністю в розмірі 1854,00 грн, при цьому сплачує аліменти на утримання дитини і додаткові витрати щомісячно, що становить 750,00 грн. У зв"язку з інвалідністю йому самому потрібно регулярно проходити курс лікування. Також він має на утриманні ще двох дітей 2013 та 2020 року народження. Крім того, також тяжко хворіє його батько, якому він має також допомагати. Тобто, його матеріальне становище є дуже скрутним, оскільки будь-яких інших джерел окрім державної соціальної допомоги в нього не має, а працювати він не може за станом здоров"я (а.с.63-64).

В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю.

Відповідач та його представник позов визнали частково, викладені обставини у відзиві підтримали.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що з 17 жовтня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2013 року (а.с. 4).

Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та довідкою про зареєстрованих у житловому будинку осіб (а.с.5,33).

За виконавчим листом від 27 грудня 2012 року № 2/1422/875/12, виданого Снігурівським районним судом Миколаївської області, з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 400 грн, починаючи з 17.12.2012 і до повноліття дитини, про що свідчить довідка Снігурівського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.08.2020 № 11511/102-36/1 (а.с.6).

Як вбачається з медичних виписок із медичних карток, з 2013 року дитина сторін хворіє на епілепсію, перебуває на диспансерному обліку у лікаря невропатолога (а.с.13-27).

Відповідно до рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2017 року, зміненого апеляційним судом Миколаївської області рішенням від 11 жовтня 2017 року, з відповідача стягнуто на користь позивачки додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_4 у розмірі 350 грн., на місяць, починаючи з 05 липня 2017 року до закінчення дитиною курсу лікування (а.с.7-10).

Позивач у своєму позові зазначає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів та додаткових витрат, що в сукупності складає 750,00 грн, щомісячно, є недостатньою для матеріального утримання дитини, та вона понесла додаткові витрати на утримання сина у розмірі 21174,00 грн за період з серпня 2021 по 06 листопада 2021 року, пов"язані з проходженням лікування сина у національній спеціалізованій лікарні "Ахмадет", придбанням одягу та канцелярських приладів до школи у 2021-2022 навчальному році, та придбанням мобільного телефону для здійснення дистанційних навчань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України.

Згідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стаття 185 СК України покладає на батьків обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, наприклад: розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Тобто, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, закон вимагає оплату додаткових.

Положення ст. 185 СК України стосуються особливих обставин, до яких відносяться насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу.

Тобто, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

У своїй постанові від 13.09.2017 року Верховний Суд при розгляді справи №6-1489цс17 прийшов до правового висновку, що при вирішенні питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси і обставини, що мають істотне значення. У випадках, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Відповідно до частина 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що малолітній син сторін дійсно за наявності тяжкого захворювання неодноразово лікувався в умовах стаціонару в м.Миколаєві, м.Херсоні та в м.Києві у період з 2013 по 2021 роки.

В останній раз, перебував на стаціонарному лікуванні в м.Києві у Національній дитячій спеціалізованій лікарні "Охматдит" у відділенні неврології з 28 жовтня 2021 року по 05 листопада 2021 року, що підтверджується випискою № 12 866 із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.29).

У зв"язку з цим, ОСОБА_1 понесла витрати на проїзд в сумі 836,58 грн., що підтверджується проїзними білетами (а.с. 37-40).

Також ОСОБА_1 понесено витрати на придбання ліків та медпрепаратів на суму 2031,56 грн, що підтверджується наданими позивачкою квитанціями на придбання ліків і медпрепаратів (а.с.46-47).

Враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, закріпленому в ст. 141 СК України, та з урахуванням наданих позивачкою доказів, суд приходить до переконання, що вказані витрати пов`язані з додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (тяжка хвороба дитини), а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача половину суми коштів, сплачених у зв"язку з проходженням лікування сина, що становить 1484,07 грн.

Стосовно витрат позивачки, які вона понесла на придбання продуктів харчування та засобів особистої гігієни, одягу (взуття за 750 грн, кросівки за 950 грн, ботинки за 1200 грн, тапочки за 250 грн, два спортивних костюма по 1255 грн), канцелярських товарів до школи у 2021-2022 навчальному році на суму 1086 грн, то ці витрати не є витратами, які зумовлені особливими обставинами, та не відносяться до додаткових витрат, в розумінні ст.185 СК України. Ці витрати мають покриватися за рахунок аліментів, які сплачує відповідач.

Зазначені позиції узгоджуються з позиціями, викладеними в ухвалі Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі № 522/6424/16-ц та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17.

Що стосується витрат на придбання мобільного телефону на суму 8947,00 грн., то позивачка повинна була довести, що вона погоджувала з відповідачем такі витрати, розмір цих витрат та їх необхідність. Таке погодження було необхідним, оскільки понесені позивачкою витрати не є витратами, без яких неможливо обійтися і вони не обов`язково мали бути понесені саме в тому розмірі, в якому були понесені.

За вказаного, вимоги в частині стягнення витрат на відшкодування половини вартості мобільного телефону, не підлягають до задоволення, оскільки належних та допустимих доказів того, що здійснення покупки пристрою зв`язку з такими функціями та такої вартості є необхідним для розвитку здібностей дитини позивачем не надано. Як ствердила в судовому засіданні сама позивачка, метою придбання мобільного телефону є здійснення дистанційних навчань зі школою, у зв"язку з пандемією коронавірусу. На думку суду, вказані витрати мають відношення до поточних витрат на дитину, що можуть бути компенсовані за рахунок суми аліментів, що сплачуються відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягають додаткові витрати, понесені позивачкою в сумі 1484,07 грн, що становить половину витрат проходження стаціонарного лікування дитини в м.Києві у Національній дитячій спеціалізованій лікарні "Охматдит" з 28 жовтня 2021 року по 05 листопада 2021 року. У стягненні іншої частини витрат слід відмовити.

Враховуючи викладене, позов належить задовольнити частково.

Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до довідки МСЕК від 19.03.2018 року відповідач є інвалідом з дитинства ІІ групи по зору, безстроково.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи, зокрема з інвалідністю II групи.

Оскільки сторони звільнені від сплати судових витрат, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , додаткові витрати понесені в зв"язку з проходженням стаціонарного лікування в м.Києві у Національній дитячій спеціалізованій лікарні "Охматдит" з 28 жовтня 2021 року по 05 листопада 2021 року на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1484,07 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят чотири грн 07 коп.).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 21.12.2021.

Суддя О. В. Соловйов