Справа № 465/1552/20 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3349/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м.Львів

Справа №465/1552/20

Провадження № 22ц/811/3349/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: Олійник Л.В.

розглянув апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 18 серпня 2020 року у складі судді Ванівського Ю.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ЛМКП «Львівтеплоенерго», Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» про зобов`язання до вчинення дій, -

встановив:

16 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з цим позовом. Просила зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» зменшити нарахування вартості комунальних послуг - витрат за теплопостачання і центральне опалення у розмірі 20 000 грн. перед ЛКП «Львівський ліхтар» у зв`язку із ненаданням таких та зобов`язати ЛКП «Львівський ліхтар» зменшити нарахування вартості комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 на суму 20 000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Львівський ліхтар». Вона відмовилася від централізованого опалення та гарячого водопостачання у належну їй квартиру, оскільки ці послуги є неналежної якості.

Рішенням Франківського районного суду м. Львоваі від 18 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Ухвалено зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» зменшити нарахування вартості комунальних послуг (витрат за теплопостачання і центральне опалення) у розмірі 20 000 грн. по квартирі АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржує ЛМКП «Львівтеплоенерго». Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові.Вказує, що заборгованість позивача в розмірі 20 000 грн. утворилася до відключення її квартири від мережі центрального опалення та гарячого водопостачання. Зазначає, що після відключення нараховується тільки плата за опалення місць загального користування відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку будівництва та архітектури №315 від 22 листопада 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні організації в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

З липня 2014 року послуги по теплопостачанню надає ЛМКП «Львівтеплоенерго».

ЛКП «Львівський ліхтар» є організацією, що обслуговує будинок, у якому розташована квартира позивача.

Згідно із ст. 66, 68 ЖК України та прав і обов`язків громадян у сфері надання житлово-комунальних послуг, затверджених Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству від 2 жовтня 1998 року, власники, наймачі, орендарі жилих приміщень повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку пропорційно до займаної площі та у встановлений строк.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідачі не навели належних та допустимих доказів надання комунальних послуг.

Стаття 68 ЖК України передбачає строки внесення квартирної плати та плати за комунальні послуги, відповідно до яких наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Суд першої інстанції посилається на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 12 липня 2005 року та № 529 від 20 травня 2009 року та Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Для підтвердження свого права вимоги обслуговуюча організація повинна надати докази про те, що: стягувач є учасником правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг (власник, споживач, виконавець, виробник, балансоутримувач, управитель); у стягувача встановлені договірні правовідносини з боржником, між сторонами укладені письмові договори на надання житлово-комунальних послуг, які по формі та за змістом відповідають Типовим договорам.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позову та зобов`язання ЛМКП «ЛЬвівтеплоенерго» зменшити нарахування вартості комунальних послуг (витрат за теплопостачання - центральне опалення) у розмірі 20 000 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що позивач з 20 лютого 2018 року є власником квартири АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №114618266.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 7 червня 2018 року ОСОБА_1 надано дозвіл на від`єднання її квартири від мережі центрального опалення та гарячого водопостачання.

27 травня 2019 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» надало позивачу технічні умови щодо облаштування у її квартирі індивідуального опалення. На виконання цих умов позивачем розроблено відповідний проект, який 9 липня 2019 року погоджено з ЛМКП «Львівтеплоенерго».

8 жовтня 2019 року підписано акт про відключення квартири АДРЕСА_1 від мережі центрального опалення та гарячого водопостачання. Відтак, з цієї дати позивач не отримує комунальні послуги з центрального опалення її квартири та гарячого водопостачання.

З квитанції про оплату послуг за березень 2020 року вбачається, що позивач має заборгованість за вказані послуги в розмірі 20 734, 60 грн.

Межі здійснення цивільних прав визначають правомірну поведінку особи, оскільки її дії в межах цивільних прав підлягають правовому захисту, на відміну від дій, вчинених поза межами права.

Відповідно до вимог ст.ст. 204, 205 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відтак, недодержання форми правочину тягне за собою недійсність правочину лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Згідно зі ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недійсність договору з надання житлово-комунальних послуг у зв`язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому зобов`язання, які виникли між сторонами, є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

З відомості про нарахування та оплату послуги за центральне опалення вбачається, що з часу придбання позивачем квартири та до жовтня 2019 року (час від`єднання квартири від центрального опалення) утворилася заборгованість в сумі 19 832,68 грн. Після від`єднання нарахування за центральне опалення за адресою квартири позивача не проводиться, а проводиться нарахування за опалення місць загального користування (а.с.69-70). Нарахування плати за опалення місць загального користування відповідає Наказу Міністерства регіонального розвитку будівництва та архітектури №315 від 22 листопада 2018 року. Суд першої інстанції не обґрунтував зменшення заборгованості саме на 20 000 грн., хоча в такому розмірі заборгованість не відображена в матеріалах справи.

Відповідач не порушує у цій справі питання про стягнення заборгованості з позивача.

На підставі встановленого, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» зменшити нарахування вартості комунальних послуг (витрат за теплопостачання - центральне опалення) у розмірі 20 000 грн. перед Львівським комунальним підприємством «Львівський ліхтар».

В решті рішення не оскаржене і не переглядається.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року в частині задоволеної вимоги скасувати та в цій частині прийняти нове рішення.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» зменшити нарахування вартості комунальних послуг - витрат за теплопостачання - центральне опалення у розмірі 20 000 грн. перед Львівським комунальним підприємством «Львівський ліхтар» у зв`язку з ненаданням таких, - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді