"19" лютого 2021 р. Справа № 363/4835/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Свєтушкіної Д.А. за участі секретаря Коргун К.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

17 лютого 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на наступне нерухоме майно: корівник, загальною площею 788,7 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , який на даний час належить відповідачу ОСОБА_3 . Свої вимоги мотивує тим, що сума яка підлягає до стягнення з ОСОБА_2 є значною, 368097 грн. 01 коп. та судові витрати 3680 грн. 97 коп., а всього 371777 грн. 98 коп., одночасно відповідач не має будь-якого іншого майна, окрім нерухомого майна, незаконне відчуження якого оспорюється ОСОБА_1 . Позов є обґрунтованим, так як в матеріалах справи містяться докази незаконного зняття арешту, незаконного продажу майна та непогашення боргу перед позивачем. На даний час відповідач може скористатись відсутністю арешту, повторно незаконно відчужити належне йому нерухоме майно з метою уникнення стягнення коштів, чим зробити неможливим виконання рішення суду. На даний час зазначений корівник знаходиться в приватній власності ОСОБА_3 , який у зв`язку зі ситуацією, що склалася, оскільки це майно було переоформлене на нього незаконно, має можливість також його відчужити.

Враховуючи норму ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову та матеріалами позовної заяви, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви; одночасно з пред`явленням позову; після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів або пов`язаних із ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що відповідач ОСОБА_2 може повторно незаконно відчужити належне йому нерухоме майно, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.01.2021 року власником корівника, на який позивач просить накласти арешт, є ОСОБА_3 .. Право розпорядження цим майном у ОСОБА_2 відсутнє.

Твердження позивача що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим через те, що ОСОБА_3 має можливість його відчужити, є лише його припущеннями, та не підтверджено жодними доказами.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2017 року по справі №753/7530/17, з метою забезпечення позову, було накладено арешт на будівлю корівника площею 788,7 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 .

15.08.2017 року на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2017 року у справі №753/7530/17, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис про обтяження: 22022853, арешт нерухомого майна: будівля корівника площею 788,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.08.2017 року у справі №753/7530/17 було частково задоволено позов до ОСОБА_2 та вирішено стягнути на користь позивача грошові кошти у розмірі 368 097, 01 грн. та судові витрати. Рішення не було скасовано та набрало законної сили.

26.06.2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис про припинення обтяження на зазначене майно.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 223/193/20 від 23.06.2020 року було скасовано запис від 26.06.2018 року внесений під іменем Бойницької Ольги Анатоліївни (Вугледарський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області) про припинення обтяження на майно: будівлю корівника площею 788,7 кв.м., яка розташована за адресою:АДРЕСА_1 . Рішення не було скасовано, набрало законної сили та підлягає виконанню.

За наведених обставин, встановивши, що зазначені позивачем позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 368 097, 01 грн. та судових витрат вже були забезпечені шляхом накладення арешту на корівник, загальною площею 788,7 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , а запис щодо скасування відповідного обтяження було скасовано, накладення арешту на зазначений корівник в рамках забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору недійсним приведе до повторного обтяження одного об`єкта нерухомого майна.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що на зазначене майно вже було накладено арешт, за відсутності необхідних і достатніх даних для забезпечення позову та враховуючи те, що позивачем не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 150-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.А. Свєтушкіна