Дата документу 13.12.2021
Справа № 937/465/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2021 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Ковальової Ю.В., за участі секретаря Бєгушевої Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Свій позов мотивує тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2020 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . Позивач придбав цей будинок у відповідача ОСОБА_3 , який зареєстрований, але не проживає в ньому з 2018 року. Наразі місцезнаходження відповідача йому не відоме, його особисті речі в будинку відсутні. Реєстрація відповідача, як колишнього власника, у будинку обмежує його право користування своїм майном і розпорядженням ним на власний розсуд, що в свою чергу призводить до додаткових витрат на оплату комунальних витрат, тому він вимушений звернутися до суду.
Ухвалою судді від 28.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи, призначено судовий розгляд.
Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Цимбалюка М.Г. надійшла заява, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про день слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.
На підставі ст. 280 ЦПК України та письмової згоди представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Право власності ОСОБА_1 на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 06.07.2020, та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 241434878 від 22.01.2021 /а.с.8-9,15/.
Відповідно до довідки, виданою головою квартального комітету № 57, 27 грудня 2020 року, ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_1 , з вересня 2020 року/а.с.10/.
Згідно довідки від 10.12.2021, виданої головою квартального комітету № 57, ОСОБА_3 , 1965 року народження, в будинку АДРЕСА_1 не мешкає з 2018 року.
В силу того, що місце проживання відповідача зареєстроване за вказаною адресою у будинку, що належить позивачу, але не проживає там тривалий час понад три роки, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.
Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку, що оскільки відповідач, не будучи власником даного житлового приміщення, не мешкає в ньому з 2018 року, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, у добровільному порядку відповідач не виявив бажання знятися з реєстрації місця проживання, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача і перешкоджає йому належним чином користуватися та розпоряджатися власністю, також позивач несе додаткові витрати по утриманню житла, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 247, 259, 263-268, 280-282ЦПК України, ст.ст. 316-319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя: Ю.В.Ковальова