Справа № 341/1976/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/1680/21
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В.,Пнівчук О.В.

секретаря Пацаган В.В.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Милитчука С.М.

приватного виконавця Безрукого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду від 08 жовтня 2021 року, постановлену у складі судді Мергель М.Р. у м. Галичі, повний текст складено 12 жовтня 2021 року, за скаргою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого Олега Васильовича, третя особа: Служба у справах дітей Бурштинської міської ради Івано-Франківської області, про визнання незаконним та скасування постанови приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого Олега Васильовича, третя особа: Служба у справах дітей Бурштинської міської ради Івано-Франківської області, про визнання незаконним та скасування постанови приватного виконавця від 09 вересня 2021 року у ВП№61571304.

Заява мотивована тим, що у приватного виконавця Безрукого О.Б. на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист №341/1976/15-ц, виданий 20 січня 2020 року Галицьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 308 915, 77 грн заборгованості за кредитним договором. Приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Безруким О.В. його повідомлено про намір звернення стягнення на домоволодіння та земельну ділянку боржника за адресою АДРЕСА_1 , які були передані в іпотеку на підставі договору іпотеки від 20 березня 2008 року. Вказує, що 09 вересня 2021 року приватним виконавцем Безруким О.В. ВП №61571304 складено постанову про опис та арешт домоволодіння та земельну ділянку боржника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Разом з тим, не враховано, що іпотечне майно є спільною сумісною власністю його та дружини, оскільки набуте в шлюбі, проте згоду на передачу майна в іпотеку дружина не надавала. Таким чином, приватний виконавець спершу зобов`язаний був вирішити питання про виділення Ѕ частки боржника відповідного будинковолодіння, яке перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та його дружини. Крім того, договір іпотеки укладений з порушеннями вимог цивільного законодавства без урахування прав дитини, зареєстрованої в будинку та постанова про опис та арешт майна складена без попереднього отримання дозволу органу опіки і піклування, оскільки у вказаній квартирі проживає неповнолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приватний виконавець не має права звертати стягнення на предмет іпотеки у межах виконавчого провадження № 61571304 про стягнення кредитної заборгованості за кредитом у той час, коли діяла постанова від 20.01.2016 про відкриття виконавчого провадження № 27601838 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає такі дії подвійним стягненням. Просив визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О. В. при виконанні виконавчого провадження № 61571304 незаконними та визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Безрукого О. В. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.09.2021.

Ухвалою Галицького районного суду від 08 жовтня 2021 року у задоволені скарги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування постанови приватного виконавця відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що іпотечне майно належить на праві спільної сумісної власності йому та його дружині. Звернення стягнення є передчасним і незаконним, оскільки договір іпотеки укладався без згоди дружини, як співвласниці. Договір іпотеки укладався в той момент, коли там проживала малолітня дитини, дозвіл органів опіки та піклування на укладання такого договору відсутній. Крім того, постановою старшого державного виконавця Галицького РВ ДВС Жовкеич Г.В. від 23 березня 2017 року було закінчено виконавче провадження №51720634 з виконання виконавчого листа №2-204/2010, виданого Галицьким районним судом 16 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 307 610, 40 грн , звернення стягнення на майно домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,10 га для задоволення вимог стягувача у зв`язку із закінченням строку, і така постанова не скасована, то відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження №57369016 з виконання цього ж виконавчого листа.

29 листопада 2021 року приватний виконавець Безрукий О.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що опис і арешт майна боржника приватним виконавцем вчинений відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

Приватний виконавець Безрукий О.В. доводи апеляційної скарги заперечив. Ухвалу суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з безпідставності доводів скарги щодо неможливості здійснювати відповідні дії у межах виконавчого провадження № 61571304 про стягнення кредитної заборгованості за кредитом у той час, коли діяла постанова від 20.01.2016 про відкриття виконавчого провадження № 27601838 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Боржник з моменту набрання законної сили судовими рішеннями, які є обов`язковими до виконання, про звернення стягнення на будинковолодіння та стягнення кредитної заборгованості жодних заходів на погашення заборгованості не вжив, жодних доказів виконання остаточних судових рішень не надав. Положення приписів статті 451 ЦПК України дають підстави для висновку, що для встановлення дій і рішення приватного виконавця неправомірними потрібно одночасно встановити порушення прав скаржника та порушення приватним виконавцем закону. Під час розгляду скарги ОСОБА_1 суд не встановив жодної з двох обов`язкових умов.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 08 червня 1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано 27 лютого 2008 року на праві приватної власності домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.9).

У забезпечення кредитного договору від 18.03.2008 № 316 домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 передав в іпотеку ЗАТ «АК Промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі іпотечного договору від 20.03.2008 року(а. с. 5).

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списання коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника державний виконавець виносить постанову (частина перша статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майна боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягуєтьсяв порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною сьомою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Судом встановлено, що 09 вересня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О. В. відкрито виконавче провадження №61571304 на підставі виконавчого листа у справі №341/1976/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи 308 915,77 грн кредитної заборгованості.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О. В. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.09.2021року № 61571304 приватний виконавець Безрукий О.В. описав та наклав арешт на будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

ОСОБА_1 не подав суду доказів про наявні у нього кошти чи інше майно за рахунок якого підлягає примусове виконання рішення суду у цій справі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висноку відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні скарги, оскільки дії приватного виконавця під-час виконання рішення суду у цій вправі відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що спірний будинок придбаний у шлюбі і належить подружжю на праві спільної сумісної власності, оскільки дружиною скаржника не оспорюється право на цей будинок.

Також суд відхиляє доводи скарги про те, що накладення арешту на будинковолодіння АДРЕСА_1 прушується право неповнолітньої дитини скаржника, так як такі дії приватного виконавця не позбавляють права неповнолітньої дитини на житло.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу Галицького районного суду від 08 жовтня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 17 грудня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

О.В.Пнівчук