Номер провадження: 22-ц/813/3064/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Бондар В.Я., повний текст рішення складено 30 березня 2020 року, -

встановив:

У серпні 2019 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна») звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мерква плюс» (далі ТОВ «Меркава плюс»), ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просило стягнути з відповідачів завдану майнову шкоду в розмірі 149 458,81 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 06.11.2017 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №-0000385, за яким були застраховані майнові інтереси Страхувальника транспортного засобу Lexus RX 200Т, державний номер НОМЕР_1 .

11.06.2018 року в м. Одесі по вул. Академічній, 30 відбулася ДТП за участі Страхувальника ОСОБА_4 , який керуючи транспортним засобом Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , порушив правила дорожнього руху, та ОСОБА_2 , який керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_3 - товариство з обмеженою відповідальністю «Меркава Плюс», не впевнився у безпечності руху та скоїв зіткнення із Застрахованим ТЗ, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11.07.2018 року у справах №522/10895/18 та №522/10897/18 встановлено, що ДТП відбулося внаслідок порушення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 правил дорожнього руху.

12.06.2018 року позивач отримав від страхувальника повідомлення №18312 про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 498 917,13 грн., яку позивач здійснив 24.07.2018 року перерахувавши вказану суму на рахунок ТОВ «ВТП «Інжпроект».

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2020 року позовПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» завдану ним майнову шкоду у розмірі 149 458 грн. 81 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні позову до ТОВ «Меркава Плюс» відмовлено.

28 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2020 року заява ОСОБА_2 залишена без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження суми майнової шкоди, яка нанесена саме відповідачем, а тому у задоволені позову необхідно відмовити.

Відзиву до суду надано не було.

Сторони про розгляд справи на 17 лютого 2021 року були сповіщені належним чином (а.с. 150-157).

Від ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з карантинними обмеженнями (а.с. 158-161).

Вирішуючи питання про слухання справи у відсутності учасників справи, колегія суддів залишає клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення, з наступних підстав.

У відповідності до Розпорядження голови Одеського апеляційного суду №12 від 16.10.2020 року (зі змінами) тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» не було запроваджено змін до ст.371 ЦПК України щодо строків розгляду апеляційної скарги.

ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , а також ОСОБА_2 з клопотанням про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст. 212 ЦПК України, не зверталися.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Враховуючи те, що справа в провадженні апеляційного суду перебуває з травня 2020 року, а також, що жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання приймати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, в т.ч. і поза межами суду, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (22 лютого 2021 року).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 06.11.2017 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №-0000385, за яким були застраховані майнові інтереси Страхувальника транспортного засобу Lexus RX 200Т, державний номер НОМЕР_1 .

11 червня 2018 року в місті Одесі, по вулиці Академічна, 30 о 20 годині 20 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів Lexus RX 200Т, державний номер НОМЕР_1 . 11.06.2018 року, Peugeot, державний номер НОМЕР_2 та Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_3 .

11.06.2018 року ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» з повідомленням №18312ю про настання події, що має ознаки страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування.

17 липня 2018 року ТОВ «ВТП «Інжпроект» склало рахунок на оплату № 6845 за ремонт автомобіля Lexus RX 200Т, державний номер НОМЕР_1 , згідно якого вартість ремонту авто склала 451 220,81 грн.

З постанови Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/10897/18 від 11.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки Peugeot, державний номер НОМЕР_2 виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки Lexus RX 200Т, державний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_4 визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди.

Також з постанови Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/10895/18 від 11.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 керуючи автомобілем Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_3 не впевнився в безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем Lexus RX 200Т, державний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_2 визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди.

ПрАТ «СК «Евроінс Україна» 25.07.2018 року вирішила виплатити ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 498 917,13 грн. Здійснення виплати підтверджується платіжним дорученням №19 від 24.07.2018 року та №20 від 24.07.2018 року.

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» звернулося 05.10.2018 року до страхової компанії ОСОБА_2 - ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» з заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 249 458,81 грн., у зв`язку з ДТП, що сталася з вини ОСОБА_2 .

Представнику ПрАТ «СК «Євроінс Україна» ПрАТ «СК «Провідна» надали відповідь листом від 05.07.2019 року про здійснення виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності у сумі 100 000 грн.

Представнику ПрАТ «СК «Євроінс Україна» надіслало ТОВ «Меркава плюс», як власнику авто Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_3 претензію щодо виплати недоплаченої частини у розмірі 149 458,81 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.

Таким чином винна ОСОБА_2 є преюдиційним фактом та доказуванню не підлягає.

Задовольняючи частково позов ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди в порядку регресу, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом вірно зазначено, що матеріали справи не містять доказів, про підтвердження того, що ТОВ «Меркава плюс» є власником автомобіля, керування яким здійснював ОСОБА_2 під час ДТП.

Також не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи твердження у претензії адвоката позивача ОСОБА_5 про те, що керував автомобілем представник ТОВ «Меркава плюс» ОСОБА_2 .

Пунктом 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, з урахуванням встановленої вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП та здійснення виплати з боку ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ПрАТ «СК «Провідна», на підставі з`ясованих обставин справи, наданих доказів, суд прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення різниці страхового відшкодування з винної особи та набуття позивачем права регресної вимоги після виплати страхового відшкодування в частині стягнення невідшкодованої частини страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ОСОБА_2 у розмірі 149 458,81 грн., в той же час судом вірно зазначено, що позовні вимоги до ТОВ «Меркава плюс» є необґрунтованими та не підтвердженими належними, допустимими та достатніми доказами, у зв`язку з чим в цій частині позову судом на законних підставах було відмовлено.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 про те, що позивачем не надано достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження суми майнової шкоди, яка нанесена саме відповідачем, колегія суддів вважаєбезпідставними, оскільки вимоги позову в частині стягнення різниці страхового відшкодування з ОСОБА_2 у розмірі 149 458,81 грн. є обґрунтованими, доведеними та підтвердженими наданими до суду доказами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, про що зазначає апелянт.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вказані доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2020року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 22 лютого 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра