Справа № 766/5769/20
16.02.2021р. Херсонський міський суд Херсонської області
у складі: головуючої судді Зуб І.Ю.,
при секретарі Щербань А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом позовної заяви Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про відшкодування збитків в порядку регресу, -
20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою- підприємцем « ОСОБА_1 » укладено Договір №20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги на відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування (Поліс) № АІ 3694999.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.10.2020 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.
21.12.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АІ 3694999, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Шевроле» державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 ».
Згідно копії витягу з централізованої бази даних МТСБУ Поліс № АІ 3694999 діючий на 02.01.2016 року.
Відповідно до копії Висновку експерта Херсонського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №58 від 26.01.2016 року у автомобіля «Шевроле Еванда» р.н. НОМЕР_3 перед настанням ДТП робоча гальмівна система знаходилася в технічно несправному стані через несправність гальмівної системи, що забороняє експлуатацію транспортного засобу згідно п.31.4.1 а) ПДР України та яка могла бути виявлена водієм до початку руху.
Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль автомобіля «Шевроле» державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », належить на праві власності ОСОБА_3 .
Відповідно до копії Вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 07.05.2018 року по справі № 766/6940/16-к ОСОБА_2 02.01.2016 року близько 22 год. 00 хв., в районі перехрестя Р. Люксенбург та вул. Полтавської в м. Херсон, керуючи технічно не справним транспортним засобом «Шевроле», р.н. « НОМЕР_3 », через відсутність кришки живильного бачка головного гальмівного циліндру, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 16.12 та 16.14 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі автомобілю «ВАЗ», д.р.н. « НОМЕР_4 », під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем, після чого самовільно покинув місце ДТП. Внаслідок ДТП пасажирам автомобіля «ВАЗ» д.р.н. « НОМЕР_4 » ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та водію ОСОБА_4 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, в результаті чого вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України. ОСОБА_2 в судовому засіданні свою вину визнав.
Потерпіла особа ОСОБА_8 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про відшкодування збитків.
Відповідно до Ремонтної калькуляції №21 від 29.03.2016 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ВАЗ 2111, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , склала 109 895,46 грн.
20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_1 » укладено Договір № 20.12.2019 про відступлення права вимог, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (поліс) № АІ 3694999.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. ч. 1, 5 та 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо).
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. При цьому статтею 29 вказаного закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно з п.(в)ч.38.1.1.ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив ДТП якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Оскільки встановлено, що відповідач ОСОБА_2 після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, у ПрАТ «СК «ВУСО», а в подальшому, на підставі відповідної угоди про відступлення права вимоги - до ФОП « ОСОБА_1 » перейшло у порядку регресу право вимоги відповідно до закону щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми в розмірі 35 000 грн., яка була виплачена як страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 3695999.
Виходячи з викладеного, а також враховуючи не надання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ФОП « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 підлягають задоволенню і з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця « ОСОБА_1 » слід стягнути в порядку регресу суму в розмірі 35 000 грн.
Що стосується вимоги позивача про стягнення сум понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
10.12.2019 року між ФОП « ОСОБА_1 », з одного боку та Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» в особі Голови, Адвоката Самойленко П.М., який діє на підставі Статуту, та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 24.01.2019 року №6314, був укладений договір № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 10.12.2019 року. Згідно з платіжного доручення №22 від 15.02.2020 року, ОСОБА_1 сплачено АО Адвокатус за надання правової допомоги згідно договору №1 від 10.12.2019 року суму у розмірі 10 757,60 грн. відповідно до додаткової угоди №2 з актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги, підписаним клієнтом та адвокатом. При цьому ордер представника позивача, який брав участь у справі, адвоката Самойленко П.М.. також засвідчений печаткою вказаного адвокатського об`єднання .
З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з правничою допомогою на користь позивача ФОП « ОСОБА_1 » у розмірі 10 757,60 гривень.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4, 11-13, 76-83, 133, 137, 141, 229, 259, 263-265, 268, 280-282, 353 ЦПК України, ст. 993, 1191, 1187 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд , -
Позов Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за судовий збір 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Фізична особа-підприємець « ОСОБА_1 » (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).
Повний текст судового рішення (з урахуванням вихідних днів) виготовлено 22.02.2021 року.
СуддяІ. Ю. Зуб