Справа № 211/2260/21
Провадження № 2/211/1830/21
іменем України
16 грудня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ткаченко С. В.,
при секретарі Мариненко Е.П.,
за відсутності: сторін у справі,
розглянувши в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-
позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу, вказавши, що 31.03.2018 він надав у борг відповідачу 5 000,00 грн. Дану суму відповідач зобов`язався повернути до 10.04.2018, однак до цього часу своє зобов`язання не виконав.
Позивач сумлінно очікував повернення боргу до дати, зазначеній у розписці, але відповідач не зміг повернути суму боргу. Тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в сумі 5 000,00 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 3 933,01 грн., втрати від інфляції в сумі 925,42 грн., 3 % річних від простроченої суми - 450,00 грн. та судові витрати.
Ухвалою суду від 13.05.2021, суддею Папаригою В.А., прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 14.09.2021 цивільна справа суддею Ткаченко С.В. прийнята до провадження та призначена до слухання.
Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, відзиву на позов не надав.
Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити у цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися у судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, що 31 березня 2018 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 5 000,00 грн., дану суму відповідач зобов`язався повернути до 10 квітня 2018 року.
У строк до 10 квітня 2018 року відповідач не повернув обумовлену договором суму позики.
Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 надав позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Нормами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.
Суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем грошового зобов`язання, а саме неповернення в обумовлений розпискою строк грошових коштів у сумі 5 000,00 грн.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18).
Проаналізувавши чинне законодавство, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення втрат від інфляції та 3 % річних підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 3 933,42 грн., суд зазначає наступне.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частина перша статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а саме: неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, право довірчої власності.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).
Згідно із статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею першою цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
При цьому, статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.
Суд враховує, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей першої, третьої цього Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).
Як встановлено з матеріалів справи та змісту розписки, за не виконання зобов`язання у самій розписці від 31 березня 2017 року розмір пені не визначався, а тому, з урахуванням вимог статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України у сумі 3 933,42 грн.
Враховуючи викладене вище та той факт, що строк виконання зобов`язання за договором позики настав, суму боргу відповідачем не повернуто, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми коштів, отриманих ним за розпискою від 31 березня 2018 року в розмірі 5 000,00 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем ОСОБА_2 основного зобов`язання, стягненню з відповідача також підлягають інфляційні втрати в сумі 925,42грн. та 3 % річних у сумі 450,00 грн.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 908,00 грн., сплачений ним при подачі позову, однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 561,57 грн. (6 375,45 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 908,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / (10 308,43 грн. сума боргу, заявлена до стягнення).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 247, 263, 265, 280-284, 288, 354, 355 ЦПК України, суд -
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму боргу за договором позики (розписки) від 31 березня 2018 року в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, втрати від інфляції у сумі 925 (дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 42 копійок, 3 % річних від простроченої суми в сумі 450 (чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 561 (п`ятсот шістдесят одна) гривня 57 копійок.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: С. В. Ткаченко
Повний текст судового рішення складений 20.12.2021.