Провадження № 2-о/761/514/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2021 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису відносно її колишнього чоловіка ОСОБА_2 щодо неї та їх малолітньої доньки ОСОБА_4 , на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи тимчасового обмеження його права, зокрема:

1. Заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

2. Заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

3. Заборонити ОСОБА_2 наближатись ближче ніж на 50 (п`ятдесят) метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що вона з ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 20.12.2019 р. було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу з ОСОБА_3 заявниця має малолітню дитину, а саме доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявниця зазначає, що відносно неї та дитини з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , як під час їх спільного проживання, так й за час окремого проживання, систематично вчинялось та вчиняється фізичне і психологічне насильство, з приводу чого остання зверталась до органів Національної поліції. Таким чином, посилаючись на існування реальної загроза продовження вчинення насильства відносно неї та їх дитини зі сторони її колишнього чоловіка, вона переживає за своє життя та життя і психічне здоров`я дитини, заявниця вважає, що відносно ОСОБА_3 необхідно видати обмежувальний припис, а тому звернулась до суду з даною заявою.

Ухвалою від 16.11.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Представник заявниці в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення сторони заявниці, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі,який 20.12.2019 р. було розірвано на підставі рішення суду, при цьому від шлюбу мають малолітню дитину, а саме доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копією рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20.12.2019 р. у справі № 363/2633/19.

З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 разом з дитиною проживають в квартирі АДРЕСА_1 .

Заявниця зазначає, що ОСОБА_3 систематично вчиняє щодо неї та їх спільної дитини психологічне насильство.

Так, заявниця з даного приводу неодноразово зверталась до Конотопського районного відділу Головного управління Національної поліції в Сумській області, Шосткинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області та Шевченківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві з відповідними заявами, у тому числі про кримінальне правопорушення за фактом домашнього насильства за ст. 126-1 КК України.

Згідно з рапортами, складеними органами Національної поліції за зверненнями ОСОБА_1 , підставою для таких звернень були неодноразові факти неповернення їй дитини у погоджений дату і час та утримання дитини батьком ОСОБА_3 за місцем свого проживання.

Водночас, відповідно до професійного висновку щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_4 від 15.09.2021 р., дитини під час спілкування зі своїм батьком ОСОБА_3 зазнає психологічного насильства, у тому числі й за час проживання з ним.

Також вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи первинним психологічного висновком дитини, складеним практикуючим психологом ДЦ «Молода гвардія» ОСОБА_5 , інформаційною довідкою про психологічно-діагностичні консультації з ОСОБА_1 від 31.03.2021 р., складеної психологом ОСОБА_6 , та довідкою, складеною 21.07.2021 р. практикуючим психологом ОСОБА_7 .

Крім того, з доданого до заяви відеозапису з камер відеоспостереження ОСББ «Зелений капелюшок» від 14.07.2021 р., вбачається, що ОСОБА_3 вчинялись дії, спрямовані на відібрання дитини у матері ОСОБА_1 проти її волі із застосуванням сили, і тільки завдяки стороннім громадянам, які були присутні під час даної ситуації та допомогли цьому запобігти.

Отже, з аналізу поданих стороною заявниці доказів, судом встановлено, що мають місце очевидні ризики продовження заподіяння ОСОБА_3 насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_1 та їх малолітньої дитини ОСОБА_4 , а тому з метою попередження повторення у подальшому неправомірних дій зі сторони кривдника ОСОБА_3 , наявні підстави для застосування заходів тимчасового обмеження його прав.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Враховуючи наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення ОСОБА_3 насильства відносно неї та їх малолітньої дитини ОСОБА_4 , а тому приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_3 на строк 6 місяців із встановленням наступних заходів тимчасового обмеження його прав, передбачених ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема заборони ОСОБА_2 перебувати у місці проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та заборони ОСОБА_2 наближатись ближче ніж на 50 (п`ятдесят) метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Разом з тим, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 насильства відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 шляхом листування, телефонних переговорів або контактування через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для видачі обмежувального припису в частині цього заходу, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви у даній частині.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 350-6, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 (шість) місяців, встановивши наступні заходи тимчасового обмеження його права, зокрема:

1. Заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

2. Заборонити ОСОБА_2 наближатись ближче ніж на 50 (п`ятдесят) метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

В решті вимог заява задоволенню не підлягає.

Рішення про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: