УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

19.02.2021

м. Одеса

Справа № 522/2493/21

Провадження № 2/522/5493/21

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Кріль Х.С. розглянула заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Запольської Олени Василівни, третя особа на боці позивача, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення нотаріуса про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності, приведення приміщення у попередній стан, зобов`язання не перешкоджати в користуванні місцями загального користування.

ВСТАНОВИВ:

11.02.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Запольської О.В., третя особа на боці позивача, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 .

Позивач просить:

- визнати протиправним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Запольської О.В. про державну реєстрацію права власності № 35390362 від 04.02.2020 за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, загальною площею 73,2 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м.;

- скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 35390362 від 04.02.2020 за ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 01, загальною площею 73,2 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., що здійснений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В.;

- зобов`язати ОСОБА_2 привести об`єкт нерухомості в попередній стан шляхом відкриття дверного отвору для доступу з приміщення № 8 площею 16,9 кв.м. до туалету (№ 6) площею 1,7 кв.м., та коридору (№7) площею 4,8 кв.м. та встановити у дверний отвір двері;

- зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні місцями загального користування, а саме: туалетом (№ 6) площею 1,7 кв.м., коридором (№7) площею 4,8 кв.м.

Одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову. Позивач просить суд в якості забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., яка належить ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 35390362.

Ухвалою від 19.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідач почала продавати квартиру, постійно приходять ріелтори та покупці.

Розглянувши доводи заяви, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, утруднення його виконання, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

У поданій ОСОБА_1 заяві про забезпечення позову обґрунтування зводиться лише до наявності у неї побоювань щодо можливості відчуження відповідачем спірної квартири, про що свідчить відвідування третіми особами квартири з метою купівлі-продажу (клієнти, ріелтори). На думку позивача, це робить практично неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим просить накласти арешт на квартиру, яка належить ОСОБА_2 .

Проте жодного належного доказу на підтвердження обставин реальних намірів продажу квартири, як от розміщення оголошення про купівлю-продаж, тощо, не надано. Відтак ці аргументи позивача, в тому числі зважаючи на значимість дій, які вона просить суд вчинити щодо об`єкту нерухомості, належного на праві власності відповідачу, розцінюються лише як припущення про відчуження майна.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Наразі зі змісту заяви про забезпечення позову суд не вбачає очевидної загрози неможливості виконання судового рішення, що призведе до заподіяння матеріальної шкоди позивачу, у разі відчуження спірного об`кту, загрози правам, свободам та інтересам позивача, які б потребували вжиття заходів забезпечення позову. В заяві відсутні докази про підтвердження цих обставин.

З огляду на наведене, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Х.С. Кріль