Провадження № 22-ц/801/2564/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 рокуСправа № 127/13500/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , його представника адвоката Хейніса Олександра Григоровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Дернової В. В.,

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 43030,83 гривень. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. 18 грудня 2015 року ОСОБА_1 , звернувшись в АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, підписав заяву № б/н, підтвердивши свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений з діючими на момент підписання анкети-заяви Умовами та правилами надання банківських послуг, що підтверджується його підписом в анкеті-заяві, де містяться відповідні запевнення позичальника щодо ознайомлення, надання йому документів у письмовому вигляді. При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання, умови

якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Такий договір укладається лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно з якими обслуговується ОСОБА_1 .

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу був відкритий кредитний рахунок, встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі, визначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданій до позовної заяви. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку ( номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначені у довідці про отримані картки, що додана до позовної заяви ). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких ОСОБА_1 при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора з інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у пункті 1.1.3.1.9 договору, у позичальника - з отримання виписки про стан, здійснені операції по карткових рахунках ( пункт 1.1.2.1.3 договору ). Неотримання або несвоєчасне отримання відповідачем виписок про стан рахунків не звільняє боржника від виконання зобов`язань за укладеним правочином. У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів позичальник має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови пункту 2.1.1.5.4 договору.

Одночасно із свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування ОСОБА_1 картковим рахунком, використанням кредитних коштів. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту, яким відповідно допункту 1.1.1.63 договору є короткостроковий кредит, що надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку у розмірі ліміту кредитування. Часткове виконання відповідачем договору убачається, крім іншого, з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за їх користування.

У разі порушення строків платежів відповідно до умов договору відповідач сплачує відсотки у визначеному Тарифами розмірі. У редакції Умов та правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року, згідно підпункту 2.1.1.2.12, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань відповідач зобов`язався сплатити банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України встановлені за домовленістю сторін у розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0 % - «Універсальна голд».

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, відповідачу надана можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту. Однак ОСОБА_1 , зобов`язавшись здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, розрахованому у процентному співвідношенні від його загальної заборгованості, своєчасно не надавав позикодавцеві кошти для погашення заборгованості за кредитом, порушуючи свої боргові зобов`язання, передбачені умовами договору, що відображено у розрахунку заборгованості за дійсним правочином. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів банку. Станом на 04 травня 2021 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача, у розмірі 43030,83 гривень, з яких: 41313,30 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1717,53 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, непогашенням у повному обсязі заборгованості перед банком, останній змушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2015 року № б/н у розмірі 43030,83 гривень та судові витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково, з ОСОБА_1 стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2021 року №б/н у розмірі 25059,88 гривень, а також 1322,05 гривні судового збору. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 04 серпня 2021 року, ОСОБА_1 , його представник адвокат Хейніс О. Г. оскаржують його в апеляційному порядку, просять поновити їм строк на апеляційне оскарження рішення суду, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Скаржники вважають оскаржуване рішення ухваленим за неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів, зазначаючи, що наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не підтверджує наявність боргу відповідача, не є належним доказом. ОСОБА_1 самостійно отримав виписку по рахунку, де відображений розмір витрат та надходжень коштів, а також відрахування відсотків. Із цієї виписки убачається, що сума повернутих банку коштів є більшою, аніж фактично отримана. Крім того, з неї слідує, що відповідачем сплачено банку 43863, 67 гривні відсотків. Натомість з розрахунку заборгованості, наданого банком, убачається лише 16253,45 гривні. Однак судом першої інстанції залишено поза увагою, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки наведена у ньому інформація не підтверджується випискою з банківського рахунку, яка є первинним документом. Скаржники звертають увагу, що судом першої інстанції не вирішене питання про розподіл судових витрат, а саме витрат відповідача на правничу допомогу, хоча докази про такі витрати подані разом з відзивом на позовну заяву.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року скаржникам поновлений строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2021 року. Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 18 листопада 2021 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» не скористався.

25 листопада 2021 року представником ОСОБА_1 адвокатом Хейнісом О. Г. подані суду в електронній формі письмові пояснення у справі, в яких підкреслюється безпідставність нарахування банком боргу по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, оспорюється розрахунок заборгованості, який за позицією адвоката, не відповідає виписці з банківського рахунку. Вказані пояснення представника ОСОБА_1 відповідають викладеному обгрунтуванню апеляційної скарги.

03 грудня 2021 року до апеляційного суду надійшло в електронній формі письмове пояснення представника банку адвоката Роя В. Л. щодо безпідставності апеляційної скарги, у якому висловлене клопотання про залишення апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно норми частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній доказами, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній доводи, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача та його представника задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 18 грудня 2015 року з метою отримання банківських послуг та за власною ініціативою відповідачем підписана анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, якою ОСОБА_1 згідно статті 634 ЦК України у повному обсязі приєднався до зазначених Умов та правил, розміщених на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua, які разом з Тарифами банку складають договір банківського обслуговування. Відповідачу був відкритий кредитний картковий рахунок, встановлений змінюваний у подальшому кредитний ліміт, видана кредитна картка.

Згідно розрахунку банку заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором через невиконання ним узятих на себе зобов`язань станом на 04 травня 2021 року становила 43030,83 гривень, з яких: 41313,30 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1717,53 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.

Частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», стягуючи на користь банку з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 25059,88 гривень, суд першої інстанції, керуючись нормами статей 526, 527, 530, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, зазначив, що розрахунком заборгованості, а також витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачена сплата процентів за користування кредитом за тратами, здійсненими з 01 квітня 2015 року, у розмірі 43,20% на рік ( 3,6% на місяць ) з розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте позивачем не доведено, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші, що саме ці Умови розумів відповідач, ознайомився та погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Відтак суд дійшов висновку, що у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за відсотками необхідно відмовити. Крім того, суд зазначив, що згідно розрахунку заборгованості за рахунок тіла кредиту були погашені непогоджені відсотки загалом у розмірі 16253,45 гривні, відповідно заборгованість за тілом кредиту підлягає зменшенню на суму відсотків, погашених за рахунок кредиту, тобто у розмірі 16253,45 гривні. Суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню 25059,88 гривень, що складають різницю між заборгованістю за тілом кредиту в сумі 41313,30 гривень та відсотками, погашеними за рахунок кредиту, у розмірі 16253,45 гривні. Такий висновок, як зазначив суд першої інстанції, відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, згідно якої неможливо застосувати до наявних між сторонами у справі правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який укладається лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення банку в суд із цим позовом. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяги з Тарифів та з Умов у будь-яких найбільш сприятливих для задоволення позову редакціях. Додані банком до позовної заяви Умов та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на часткове задоволення позову пропорційно розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто 1322,05 гривні судових витрат.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, визнає їх правильними, такими, що не суперечать фактичним обставинам справи внаслідок повного, безпосереднього дослідження усіх наявних у матеріалах справи доказів, тому рішення підлягає залишенню без змін. Належить визнати законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення також в частині щодо вирішення позовних вимог зі стягнення заборгованості за простроченими відсотками, яке є законним, обґрунтованим та об`єктивним.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Нормами статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визнача-ється на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом ( розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства ) та договірні ( розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі ).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

З матеріалів цієї справи, зокрема, із анкети-заяви позичальника від 18 грудня 2015 року убачається відсутність в ній умов щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафу ) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

АТ КБ «Приватбанк», звернувшись в суд з вимогою про погашення ОСОБА_1 заборгованості по кредиту, просив окрім заборгованості по простроченому тілу кредиту ( суми, яку фактично отримав у борг позичальник ), стягнути прострочені відсотки в сумі 1717,53 гривень. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування заборгованості у цій частині, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 грудня 2015 року посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, в тому числі і на зміни, які вносилися до них в 2019 році, а також на Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким у тому числі визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта ( боржника ) і банку, відповідальність сторін, зокрема пені та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку.

Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку ), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ( провадження № 6-16цс15 ) і не спростовано позивачем. За таких обставин, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, подані банком Витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна ( типова ) форма, що встановлена до укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для визнання факту, що сторони у цій справі у письмовому вигляді обумовили розмір та порядок нарахування відсотків за користування позичальником кредитними коштами. Такий висновок зроблений з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Як наслідок, належить погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1717,53 гривень відсотків за користування кредитними коштами необхідно відмовити.

Щодо заборгованості за простроченим тілом кредиту, то, як слідує із розрахунку, прострочене тіло становить 41313,30 гривень. Як зазначалося, рішення суду у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є законним, обгрунтованим та об`єктивним.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, боржник та його представник вказують, що сума внесених відповідачем коштів загалом перевищує суму фактично отриманих коштів та при цьому наводять власний розрахунок, що свідчить, на думку скаржників, про відсутність заборгованості за простроченим тілом кредиту. При цьому зауважують, що згідно виписки по рахунку сума погашених відсотків, списаних банком, становить 43863,67 гривні.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна, вони є суб`єктивними, безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки суперечать змісту операцій по рахунку, відображених у виписці по картці/рахунку боржника. Скаржники ототожнюють зміст операцій «Автоматичне списання нарахованих відсотків» з поверненням боржником отриманих кредитних коштів, чого в реальній дійсності не мало місця. Автоматичне списання нарахованих відсотків означає нарахування процентів на суму отриманого кредиту, який вчасно не був погашений. Це не є внесенням боржником коштів на погашення заборгованості. Зазначене підтверджується тим, що після автоматичного списання нарахованих відсотків має місце від`ємний залишок на рахунку, тобто розмір заборгованості перед банком збільшується. Відтак, твердження боржника та його представника про повернення першим банку 1235803,75 гривень не відповідає дійсності, первинному документу - виписці по рахунку, є надуманим, безпідставним.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд першої інстанції правильно вирішив питання щодо розподілу судового збору у справі за результатами ухваленого законного рішення. Ураховуючи необхідність залишення апеляційної скарги відповідача та його представника без задоволення, судові витрати по сплаті у дохід держави судового збору у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду, а також витрати з оплати професійної правничої допомоги залишаються за скаржником - відповідачем у справі.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 77, частиною другою статті 78, статтею 79, частиною першою статті 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд зауважує, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не вирішене питання про розподіл між сторонами у справі витрат відповідача з оплати професійної правничої допомоги, хоча певні докази про наявність таких витрат додані до відзиву на позовну заяву. На таку обставину посилається представник відповідача в апеляційній скарзі. Дане питання в разі звернення сторони з відповідною заявою підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення у справі.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , його представника адвоката Хейніса Олександра Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський