_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/8760/21
Провадження № 2/947/2312/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі:

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 ,

третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»,

про зобов`язання вчинити певні дії,

та за зустрічним позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до ОСОБА_3 ,

третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»,

про стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача виконати ремонт автомобіля марки «БМВ Х6», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 10 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення належного позивачу автомобіля «BMW Х6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був наданий відповідачу для відновлювального ремонту після ДТП, яка мала місце 18.04.2018 року.

Факт передачі відповідачу зазначеного автомобіля підтверджується даними Акту прийомки автомобіля на сервіс від 18.04.2018 року.

За змістом листа відповідача від 24.02.2021 р. № 1, відповідач факт отримання автомобіля для проведення відновлювального ремонту не заперечує, проте відмовляється завершити відновлювальний ремонт та здати виконану роботу позивачу до сплати позивачем франшизи у розмірі 20000,00 грн., оплати за зберігання автомобіля в сумі 45900,00 грн. та різниці у вартості фари для автомобіля у розмірі 14832,48 грн.

Такі вимоги відповідача, для завершення робіт з ремонту автомобіля, позивач вважає безпідставними та такими, що суперечать законодавству, а також вважає, що відповідач зобов`язаний в порядку проведення відновлювального ремонту встановити йому «LED-фару».

З цих підстав позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 23.03.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

20.04.2021 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 , з підстав необґрунтованості.

В обґрунтування відзиву представник відповідача стверджує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний позивачеві транспортний засіб марки «BMW Х6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за наслідком чого страховиком позивача АТ «СК» АХА Страхування», правонаступником якої є ПрАТ «СК «АРКС», було визнано зазначену пригоду страховим випадком та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 202999,98 грн. на рахунок СТО за вибором страховика, а саме на рахунок ФОП ОСОБА_4 .

Представник відповідача зазначив, що стосовно надання безпосередньо послуг з ремонту автомобіля, деякий час ОСОБА_3 не надавав згоду на початок виконання робіт з відновлювального ремонту, оскільки позивач продовжував вести перемовини зі страховою компанією, а 12.03.2018р. ОСОБА_3 взагалі забрав автомобіль «BMW Х6», з території СТО ФОП ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, ремонтні роботи неможливо було розпочати.

Після тривалих перемовин та за сприяння AT «СК «АХА Страхування», 18.04.2018 року ОСОБА_3 доставив автомобіль «BMW Х6», д/н НОМЕР_1 , на територію СТО, після чого ФОП ОСОБА_4 зміг розпочати проведення відновлювального ремонту автомобіля.

Відновлювальний ремонт автомобіля «BMW Х6», ФОП ОСОБА_4 фактично завершив в червні 2018 року за винятком заміни лівої фари. ФОП ОСОБА_4 ні зміг закінчити відновлювальні роботи в повному обсязі, оскільки, на автомобілі позивача виходячи з комплектації передбаченої заводом-виробником, повинна бути встановлена звичайна ксенонова фара головного світла, вартість якої на момент формування рахунку №4 складала 37227,52 грн. та вартість якої була узгоджена AT «СК «АХА Страхування».

Як вже зазначалося, LED фара, яка була встановлена на автомобілі позивача, як додаткове обладнання, не входить до комплектації,передбаченої заводом-виробником,та не була зазначена позивачем в договорі добровільного страхування наземного транспорту №200180а7ка від 01.06.2017 року та в акті огляду транспортного засобу від 01 червня 2017 року, який є невід`ємною частиною заяви на страхування наземного транспорту.

Однак, як зазначив представник відповідача, ОСОБА_3 категорично відмовився встановлювати ліву ксенонову фару на свій автомобіль та стверджував, що страховик має оплатити вартість LED фари у розмірі 93 230 грн.

Враховуючи наведені вище обставини, у зв`язку із несплатою ОСОБА_3 франшизи у розмірі 20000,02 грн. за Договором страхування, як зазначив відповідач, ліва фара на автомобіль «BMW Х6», д/н НОМЕР_1 , так і не придбана та не встановлена, оскільки на вимогу ФОП ОСОБА_4 сплатити франшизу, ОСОБА_3 категорично відмовлявся.

Згідно листа ФОП ОСОБА_4 від 14 січня 2019 року повідомлено, що ремонт автомобіля «BMW Х6», р.н. НОМЕР_1 , був завершений в червні 2018 року, за винятком заміни лівої фари, так як на даному транспортному засобі повинна бути встановлена звичайна ксенонова фара головного світла, вартість якої у розмірі 37227,52 грн., була сплачена ПрАТ «СК «АРКС» на рахунок ФОП ОСОБА_4 , але ОСОБА_3 відмовляється від такої заміни та вказує на те, що страхова компанія повинна оплатити йому LED фару, вартість якої становить 93230,00 грн. і яка фактично встановлена на його автомобілі. Крім того, зазначено, що ОСОБА_3 не сплатив франшизу у розмірі 20000,02 грн. за договором страхування та відмовляється отримати свій транспортний засіб після ремонту на протязі більше 6 місяців.

Отже, автомобіль BMW Х6», р.н. НОМЕР_1 , на даний час не потребує проведення ніяких додаткових відновлювальних робіт, окрім як заміни лівої фари та виконання суміжних для цього робіт, за наслідком чого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

20.04.2021 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , який під час розгляду справи уточнив та відповідно до останньої редакції позову просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь вартість зберігання автомобіля на сервісному центріза період з 01.07.2018 року по 19.04.2021 року у розмірі 48900 грн. та зобов`язати відповідача забрати автомобіль марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з території станції технічного обслуговування транспортних засобів фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , з посиланням на те, що фактичний відновлювальний ремонт автомобіля ОСОБА_3 було завершено у червні 2018 року, про що останній був повідомлений. Однак, через необґрунтовані дії ОСОБА_3 , належний йому автомобіль безпідставно перебуває на території СТО, за перебування якого нараховується грошова сума у розмірі 25 та 50 грн. за добу, та порушує право відповідача стосовно перебування транспортного засобу на його території.

22.04.2021 року судом було ухвалено прийняти до розгляду зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позовом, а також здійснено перехід до загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Також судом було ухвалено залучити до участі по справі в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС».

25.05.2021 року ОСОБА_3 надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що доводи ФОП ОСОБА_4 є необґрунтованими, вважає розрахунок вартості зберігання автомобіля необґрунтованим, а відновлювальний ремонт не завершеним з боку позивача за зустрічним позовом, що позбавляє його можливості забрати автомобіль з території ФОП ОСОБА_4

13.10.2021 року до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи ПрАТ «СК «АРКС», в яких останній просить суд відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 та задовольнити зустрічний позов, оскільки збитки ФОП ОСОБА_4 завдані саме через бездіяльність позивача за первісним позовом.

18.10.2021 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні 07.12.2021 року просив суд задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 в свою чергу в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову та наполягав на задоволенні зустрічного позову.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає первісний позов не підлягаючим до задоволення, а зустрічний позов підлягаючим до часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 червня 2019 року було змінено найменування Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

01 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», з заявою на страхування, в якій просив останнього укласти договір страхування транспортного засобу «BMW X6», р.н. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 01 червня 2017 року серії НОМЕР_2 .

01 червня 2017 року між ОСОБА_3 та АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», було укладено та підписано сторонами договір добровільного страхування наземного транспорту № 200180а7ка від 01 червня 2017 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаними в розділах 5 та 6 цього договору, а саме автомобілем «BMW X6», р.н. НОМЕР_1 .

Згідно п. 15.1 Договору № 200180а7ка від 01 червня 2017 року сторони договору погодили умови виплати страхового відшкодування, а саме «На базі СТО за вибором Страховика».

Відповідно до п. 26.1.3 Договору, Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно з розділом 29 Договору.

Пунктом 26.3.9 встановлено, що Страховик у разі настання страхової події має право рекомендувати страхувальнику станцію технічного обслуговування для усунення пошкоджень, завданих транспортному засобу та складати розрахунок страхового відшкодування на підставі даних цієї СТО.

Згідно п. 29.11 Договору при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку, розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається Страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 29.13 Договору). В окремих випадках розмір збитків може визначатися на підставі автотоварознавчої експертизи або безпосередньо Страховиком чи уповноваженим ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин деталей береться в розрахунок Кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові.

При пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої у розділі 10 Договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому розмір збитків визначається з урахуванням наведених нижче і зазначених у розділі 15 Договору умов.

Відповідно до п. п. 29.12.1 Договору, «На базі СТО за вибором Страховика» - при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО за вибором Страховика. При цьому, якщо період часу з 01 січня року випуску транспортного засобу, вказаного в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (тимчасовому реєстраційному талоні), до дати настання страхового випадку не перевищує 48 місяців, то відновлювальний ремонт такого транспортного засобу здійснюється на базі авторизованої СТО, обраної Страховиком. Страховик гарантує якість ремонту на вибраній ним СТО, а саме: зобов`язується за обґрунтованими претензіями Страхувальника відшкодувати витрати, пов`язані з усуненням дефектів внаслідок неякісного ремонту, здійсненого в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Пунктом 29.15 Договору встановлено, що при пошкодженні транспортного засобу страхове відшкодування перераховується на СТО (відповідно до обраного згідно з п. 29.13 Договору варіанту і зазначеного у розділі 15 Договору) для відновлення транспортного засобу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що сторони погодили всі умови договору, заперечень зі сторони позивача не було.

Судом встановлено, що було визнано сторонами по справі, що 10 грудня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «BMW X6», р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 та був застрахований АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 200180а7ка від 01 червня 2017 року.

ОСОБА_3 повідомив АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 10 грудня 2017 року за участю автомобіля «BMW X6», р.н. НОМЕР_1 , за наслідком чого було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 223013,02 грн.

Автомобіль «BMW X6», р.н. НОМЕР_1 , було доставлено на СТО ФОП ОСОБА_4 .

Встановлено, що 23 березня 2018 року ФОП ОСОБА_4 видав на ім`я АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», гарантійний лист про те, що виставлений рахунок № 4 від 15 грудня 2017 року на суму 223000,00 грн. є остаточним.

Сторонами було визнано та підтверджено, що АТ «СК «АХА Страхування» було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_4 суму страхового відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 218371,98 грн.

У відповідності до акту приймання автомобіля на сервіс (додаток до заказ-наряду №Ан3Н086726 від 10.04.2018 року) , підписаного ФОП ОСОБА_4 , майстром та ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_5 було прийнято для проведення відновлювального ремонту автомобіль марки №БМВ Х6», р.н. НОМЕР_1 , в якому зазначено, що сторони погодили у тому числі вартість перебування транспортного засобу на території СТО після завершення ремонтних робіт у розмірі 25,00 грн. за добу.

Відповідно до складеного ФОП ОСОБА_6 заказ-наряду №Ан3Н086726 від 30.06.2018 року, вбачається проведені роботи з відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу на суму 210573,01 грн. Зазначено, що заказ-наряд є актом приймання-передачі виконаних робіт, який було скеровано на адресу мешкання ОСОБА_3 .

Зі змісту листа ФОП ОСОБА_4 від 14 січня 2019 року за вих.1 до АТ «СК «АХА Страхування» вбачається, що ремонт автомобіля «BMW X6», р.н. НОМЕР_1 , був завершений в червні 2018 року, за винятком заміни лівої фари, так як на даному транспортному засобі по номеру кузова НОМЕР_3 повинна бути встановлена звичайна ксенонова фара головного світла, вартість якої у розмірі 37227,52 грн. була сплачена ПрАТ «СК «АРКС» на рахунок ФОП ОСОБА_4 , але ОСОБА_3 відмовляється від такої заміни та вказує на те, що страхова компанія повинна оплатити йому LED фару, вартість якої становить 93230,00 грн. і яка фактично встановлена на його автомобілі.

Крім того, вказував на те, що ОСОБА_3 не сплатив франшизи у розмірі 20000,02 грн. за договором страхування та відмовляється отримати свій транспортний засіб після ремонту на протязі більше 6 місяців.

Встановлено, що 15 жовтня 2019 року ФОП ОСОБА_4 направив на ім`я ОСОБА_3 претензію щодо оплати останнім 41300,00 грн. та франшизи у розмірі 20000,00 грн., а також просив забрати з території СТО автомобіль «BMW X6», р.н. НОМЕР_1 . Крім того, у листі зазначено, що ОСОБА_3 відмовляється проти встановлення ксенонової фари, вартість якої була сплачена відповідачем, а тому він не може закінчити у повному обсязі ремонт автомобіля.

29.10.2019 року ОСОБА_3 надав відповідь на вказану претензію, в якій висловив незгоду з проведеним ремонтом та наявність відповідальності в останнього за неналежний ремонт.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи вищевказані докази в їх сукупності, суд вважає вимоги позивача ОСОБА_3 не обґрунтованими та безпідставними.

У відповідності до договору страхування №200180а7ка від 01.06.2017 року, сторонами було погоджено предмет страхування, права та обов`язки сторін, страхові ризики, випадки, що не є страховими, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, порядок визначення розміру збитку, умови виплати страхового відшкодування та інше.

Сторонами було погоджено умови виплати страхового відшкодування, яке має бути здійснено «На базі СТО за вибором Страховика» (п. 15.1 Договору).

Відповідно до п. 26.1.3. договору, страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно з розділом 29 договору.

Положеннями п. 29.11 договору визначено, що при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається Страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО.

При пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в Кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої у розділі 10 Договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому розмір збитків визначається з урахуванням наведених нижче і зазначених у розділах 15 Договору умов:

«На базі СТО за вибором Страховика» - при розрахунку розміру страхового відшкодування в Кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО за вибором Страховика. При цьому, якщо період часу з 01 січня року випуску ТЗ, вказаного в свідоцтві про реєстрацію ТЗ (тимчасовому реєстраційному талоні), до дати настання страхового випадку не перевищує 48 (сорок вісім) місяців, то відновлювальний ремонт такого ТЗ здійснюється на базі авторизованої СТО, обраної Страховиком. Страховик гарантує якість ремонту на вибраній ним СТО, а саме: зобов`язується за обгрунтованими претензіями Страхувальника відшкодувати витрати, пов`язані з усуненням дефектів внаслідок неякісного ремонту, здійсненого в межах суми виплаченого страхового відшкодування (п.п. 29.12.1. Договору).

Згідно з п. 29.15 Договору при пошкодженні ТЗ страхове відшкодування перераховується на СТО (відповідно до обраного згідно з п. 29.13 Договору варіанту і зазначеного у розділі 15 Договору) для відновлення ТЗ.

Отже, виходячи з умов Договору, розрахунок розміру страхового відшкодування здійснюється виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО за вибором Страховика та виплата страхового відшкодування проводиться шляхом перерахування коштів на СТО за вибором Страховика.

Як вже встановлювалось судом, ФОП ОСОБА_4 повідомив про несплату ОСОБА_3 суми франшизи, яка у відповідності до п.10.1 договору страхування становить у розмірі 2% від страхової суми, а відтак у розмірі 20000,00 грн.

Зазначені обставини позивачем ОСОБА_3 не спростовувались, яким були надані суду пояснення, що він має намір сплатити суму франшизи після завершення повного відновлювального ремонту.

Стосовно доводів позивача про не встановлення ФОП ОСОБА_4 неналежної фари на автомобіль, суд вважає безпідставними, оскільки до суду не надано жодного доказу на підтвердження цих посилань.

Також, судом приймаються посилання ФОП ОСОБА_4 , що встановленню передбаченої звичайної ксенонової фари перешкоджають дії ОСОБА_3 з невиплати суми франшизи.

Не заслуговують до уваги і доводи ОСОБА_3 про невідповідність проведеного відновлювального ремонту та неналежної виплаченої суми страхового відшкодування, оскільки у відповідності до п.29.13 укладеного сторонами договору страхування, у випадку виникнення суперечок між сторонами про причини та розмір збитку (витрат на відновлення ТЗ) кожна зі сторін має право вимагати проведення незалежної експертизи.

Доказів на підтвердження проведення незалежної експертизи у відповідності до п.29.13 договору страхування, зі сторони ОСОБА_3 до суду не надано.

Отже, позивачем ОСОБА_3 в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до суду жодного докази на підтвердження проведення з боку ФОП ОСОБА_4 неналежних робіт з проведення відновлювального ремонту.

За наслідком чого, приймаючи вище встановлені обставини, суд вважає доведеними доводи ФОП ОСОБА_4 , що ремонтні роботи з відновлювального ремонту автомобіля належного ОСОБА_3 проведено ФОП ОСОБА_4 в межах вартості виплаченого страхового відшкодування, які закінчено 30.06.2018 року.

Приймаючи вищевикладене в сукупності, суд вважає позов ОСОБА_3 необґрунтованим та не підлягаючим задоволенню.

Стосовно вимоги позивача за зустрічним позовом стосовно відшкодування коштів за перебування транспортного засобу належного ОСОБА_3 на території ФОП ОСОБА_4 , після завершення відновлювального ремонту автомобіля, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, у відповідності до акту приймання автомобіля на сервіс (додаток до заказ-наряду №Ан3Н086726 від 10.04.2018 року), підписаного ФОП ОСОБА_4 , майстром та ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_5 було прийнято для проведення відновлювального ремонту автомобіль марки №БМВ Х6», р.н. НОМЕР_1 , в якому зазначено, що сторони погодили у тому числі вартість перебування транспортного засобу на території СТО після завершення ремонтних робіт у розмірі 25,00 грн. за добу.

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (стаття 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У відповідності до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За наслідком викладеного, суд вважає наявним право у ФОП ОСОБА_4 на стягнення з ОСОБА_3 вартості за перебування транспортного засобу на території СТО після завершення ремонтних робіт, а саме з 01.07.2018 року по заявлений позивачем за зустрічним позовом строк - 19.04.2021 року, з розрахунку 25,00 грн. за добу, що становить 25600 гривень 00 копійок (1024,00*25=25600,00).

Стосовно доводів позивача за зустрічним позовом про наявність підстав для стягнення 50,00 грн. за добу перебування транспортного засобу ОСОБА_3 на території позивача, суд вважає безпідставними, оскільки необґрунтовані жодним доказом.

Разом з тим, судом приймається, що через бездіяльність ОСОБА_3 з неповернення транспортного засобу з території ФОП ОСОБА_4 , порушуються права та інтереси останнього.

При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори.

Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Приймаючи вищевикладене, суд вважає, що обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_3 усунути порушення прав та інтересів фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 шляхом прийняття (вивезення) належного транспортного засобу марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з території станції технічного обслуговування транспортних засобів фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача та усуне подальші судові спори з цього приводу між сторонами по справі.

Задовольняючи частково позов ФОП ОСОБА_4 , судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу позивачу ФОП ОСОБА_4 надає адвокат Коломійчук А.С., що підтверджено договором б/н про надання професійної правової допомоги від 19.04.2021 року.

У відповідності до додаткової угоди до вказаного договору від 19.04.2021 року, сторонами визначено, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання з представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції по справі №947/8760/21. Клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання з підготовки відзиву на позов, зустрічної позовної заяви до суду щодо стягнення коштів, підготовки інших заяв, клопотань і заперечень. Клієнт та адвокат узгодили, що гонорар вартість наданих послуг за представництво інтересів клієнта з цього питання в суді першої інстанції складає 12000,00 грн., які підлягають виплаті адвокату.

Як вбачається, в цій справі відзив на позовну заяву, зустрічна позовна заява, з уточненнями до неї, клопотання про надання доказів від імені ФОП ОСОБА_4 здійснювалось адвокатом Коломійчук А.С., яким також у відповідності до вказаного договору здійснювалось представництво позивача за зустрічним позовом в судових засідань.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, суд приймає вказаний розмір фактичних витрат за надання правничої допомоги.

Частинами 5-6 статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач за зустрічним позовом під час розгляду справи не заперечував щодо розміру наданих позивачеві послуг з правової допомоги, не навів жодного обґрунтованого доводу щодо зменшення розміру витрат понесених позивачем на правничу допомогу.

Однак, враховуючи, що судом частково задоволені позовні вимоги, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового відшкодування витрат понесених позивачем за зустрічним позовом на правничу допомогу, а саме пропорційно до задоволеної частки вимог, що складає 6282,00 грн., що розраховано з наступного розрахунку: позивачем заявлено вимоги до стягнення у загальному розмірі 48900,00 грн., з яких судом задоволено вимоги позивача в загальній сумі 25600,00грн, що складає 52,35% від заявленої позивачем суми до стягнення. 52,35% від заявлених до стягнення витрат понесених на правничу допомогу в сумі 12000,00 грн. складає 6282,00 грн.

Інші частка витрат понесених на правничу допомогу покладається на кожну сторону по справі та відшкодуванню не підлягають.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом також підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування судових витрат понесених зі сплати судового збору пропорційно до задоволених вимог 2420,84 грн. (3178,00/2=1589; 1589*52,35/100+1589,00=2420,84).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 13, 76-81, 82, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8), про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8), про стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) у відшкодування вартості зберігання транспортного засобу за період з 01.07.2018 року по 19.04.2021 року, грошові кошти в сумі 25600 (двадцять п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути порушення прав та інтересів фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 шляхом прийняття (вивезення) належного транспортного засобу марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з території станції технічного обслуговування транспортних засобів фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 .

У задоволенні решти вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) у відшкодування витрат зі сплати судового збору 2420 (дві тисячі чотириста двадцять) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійки, та витрат понесених на професійну правничу допомогу 6282 (шість тисяч двісті вісімдесят дві) гривні 00 копійок, що в загальному розмірі складає 8702 (вісім тисяч сімсот дві) гривні 84 (вісімдесят чотири) копійки.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17.12.2021 року.

Головуючий Калініченко Л. В.