справа №336/5868/21
РІШЕННЯ

іменем України

09 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., секретаря судового засідання Мойсєєвої Г.В., представника позивача Філіпової Л.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Комунальне підприємство «Наше Місто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Наше місто» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за надані комунальні послуги, вказавши в заяві, що рішенням Запорізької міської ради від 26.08.2016 року № 494 «Про вилучення об`єктів житлового та нежитлового фонду, об`єктів благоустрою та обладнання з господарського відання МКП «Основаніє» та передачу в господарське відання комунального підприємства «Наше місто» та затвердження актів приймання передачі» затверджено акти приймання-передачі об`єктів житлового та нежитлового фонду з господарського відання МКП «Основаніє» до господарського відання КП «Наше місто».

24 червня 2016року виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийняте рішення №311 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг», відповідно до якого комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради з 01.09.2016р. є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно з ст. 13 ч. 1 п. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території санітарно-технічне обслуговування, обслуговування, внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо) відноситься до житлово-комунальних послуг.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.08.2016 року № 495 «Про надання дозволу на укладення публічного договору» комунальному підприємству «Наше місто» дозволено укласти публічний договір (типовий договір) про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкової території з власниками, наймачами, орендарями житлових будинків комунальної власності міста шляхом оприлюднення його в офіційних засобах масової інформації.

Позивач у період з вересня 2016р по липень 2021р надав боржнику ОСОБА_1 послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 (особистий рахунок НОМЕР_1 ) на загальну суму 56 959,80 грн., яка складається з утримання будинку у сумі 22 265,82 грн.. суму відшкодування за спожиту електроенергію у розмірі 34 693,98 грн., оплачено за утримання будинку 0 грн., за відшкодування за електроенергію 0 грн., остаточна сума заборгованості становить за утримання будинку 22 265,82 грн, за відшкодування за електроенергію 34 693,98 грн., всього 56 959,90 грн.

Станом на 01.07.2021 відповідач не здійснив оплату за надані послуги на вище вказану суму, тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 14.09.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, призначено дату судового засідання на 13.10.2021, яке було відкладено через відсутність даних про належне відповідача.

08.11.2021 року до суду від представника відповідача - адвоката Гостєвої К.М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просить суд відмовити у задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивач не довів надання комунальних послуг, зокрема на надав детальний опис послуг, формул нарахування тощо. Зазначає, що договір на надання комунальних послуги між сторонами не укладався. Також у відзиві зазначено, що вимоги щодо стягнення з відповідачки сум за період до липня 2018 року заявлено з пропуском строку позовної давності.

Судове засідання, призначене на 10.11.2021 відкладено за клопотанням позивача задля надання відповіді на відзив.

24.11.2021 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких строк позовної давності не застосовується в силу Закону України № 540-ІХ від 30.03.2020.

В судове засідання ні відповідач, ні її представник не з"явилися.

Представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 25 травня 2016 року Запорізькою міською радою було прийняте рішення №25 про створення комунальног підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради.

Рішенням Запорізької міської ради від 26.08.2016 року № 494 «Про вилучення об`єктів житлового та нежитлового фонду, об`єктів благоустрою та обладнання з господарського відання МКП «Основаніє» та передачу в господарське відання комунального підприємства «Наше місто» та затвердження актів приймання-передачі» затверджено акти приймання-передачі об`єктів житлового та нежитлового фонду з господарського відання МКП «Основаніє» до господарського відання КП «Наше місто».

24 червня 2016року виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийняте рішення №311 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг», відповідно до якого комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради з 01.09.2016 є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно з ст. 13 ч. 1 п. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час винекнення спірних правовідносин), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території санітарно-технічне обслуговування, обслуговування, внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо) відноситься до житлово-комунальних послуг.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875 - IV «Про житлово - комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), чинному на момент виникнення спірних правовідносин, житлово - комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

В статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189 VIII (далі Закон № 2189), житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (стаття 5 Закону № 2189).

Згідно з ст. 13 ч. 1 п. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин надалі Закон № 1875), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території санітарно-технічне обслуговування, обслуговування, внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо) відноситься до житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 19 Закону № 1875 учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону № 1875 споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.08.2016 року № 495 «Про надання дозволу на укладення публічного договору» комунальному підприємству «Наше місто» дозволено укласти публічний договір (типовий договір) про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкової території з власниками, наймачами, орендарями житлових будинків комунальної власності міста шляхом оприлюднення його в офіційних засобах масової інформації.

Публічний типовий договір про надання послуг утримання будинків споруд та прибудинкових територій опубліковано в газеті Запорізької міської ради «Запорізька Січ» 27.08.2016 року № 157 (6115).

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13).

Згідно зі статтею 20 Закону № 1875, ст. 7 Закону № 2189 споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом.

На адресу позивача з боку відповідача не надходило в письмовій формі відмови від укладення договору, що свідчить про прийняття пропозиції з боку відповідача на укладення договору згідно з ч. 3 ст. 205 ЦК України.

Відповідач прямих договорів з постачальником послуг електроенергії немає, договори на постачання електроенергії укладені з постачальником даних послуг та КП «Наше місто» в господарському віданні якого знаходиться даний будинок, у зв`язку із чим КП «Наше місто» виставляє рахунки на компенсацію вартості електроенергії відповідно до вищевказаних «Правил користування електричною енергією».

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язання вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 5 типового публічного договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, у разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до п.п. 1 п. 11 типового публічного договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем у період з вересня 2016 року по липень 2021 року надано ОСОБА_1 послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 56 959,80 грн., яка складається з утримання будинку у сумі 22 265,82 грн.. суму відшкодування за спожиту електроенергію у розмірі 34 693,98 грн., оплачено за утримання будинку 0 грн., за відшкодування за електроенергію 0 грн., остаточна сума заборгованості становить за утримання будинку 22 265,82 грн, за відшкодування за електроенергію 34 693,98 грн., всього 56 959,90 грн.

Відповідачем зобов`язання по своєчасному внесенню оплати за отриманні послуги належним чином не виконується.

Вказане достовірно підтверджується розрахунком позивача про утворення заборгованості відповідача (особистий рахунок ).

Стосовно посилання відповідача у відзиві на позовну заяву щодо ненадання позивачем доказів того, що укладався договір про надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та ненадання позивачем доказів стосовно наданих послуг з утримання будинку суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю для настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що поведінка сторін свідчить про фактичне укладення ними договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій в будинку де знаходиться квартира відповідача, оскільки послуги позивачем надаються, а відповідач ними користуються та жодних претензій з цього питання до позивача не заявляв.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги, на що прямо вказує абз. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 2189, за якимспоживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Тому у випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги за тарифами для населення, встановленими виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування.

Водночас споживач для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, а й відмовитися в установленому порядку (за наявної технічної можливості) від їх отримання.

Такий висновок цілком узгоджується з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

У матеріалах справи відсутні докази на спростування факту надання послуг позивачем та відмови в установленому порядку (за наявної технічної можливості) від їх отримання.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 1 ст. 20 Закону № 1875 споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 1875 визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Аналогічні положення містить і положення Закону № 2189.

Рішенням Запорізької міської ради № 441 від 15.08.2016 року та рішенням Запорізької міської ради № 175 від 20.04.2018 року затверджено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинків (гуртожитків) житлового фонду комунальної власності м. Запоріжжя в розрізі кожного будинку окремо.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до ч. 11 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р., споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією особового рахунку позивача.

З копії особового рахунку відкритого на ОСОБА_1 зазначено, що у вищезазначеній квартирі зареєстрована саме ОСОБА_1 , відомості про інших зареєстрованих осіб відсутні.

За змістом ч. 2 ст. 9 Закону № 2189 дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, обов`язок щодо сплати за житлово-комунальні послуги покладено на відповідача, яка зареєстрована за вказаною адресою.

Відповідно до абзацу 3 пункту 6 «Правил користування електричною енергією», затвердженою Постановою національної комісії з регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28, суб`єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг населенню, у межах наданих населенню послуг, установи та організації які утримуються за рахунок коштів населення, здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої енергії один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії на початку періоду наступного за розрахунковим. Відповідно до договору про постачання або купівлі продажу електричної енергії.

Як вбачається з матеріалів справи за вищезазначеною адресою у споживачів прямих договорів з постачальниками послуг електроенергії немає. Договори на постачання електроенергії укладено з постачальниками даних послуг та Комунальним підприємством « Наше місто» в господарському віданні якого знаходиться вищезазначений будинок, у зв`язку із чим підприємство виставляє рахунки на компенсацію вартості електроенергії відповідно до « Правил користування електричною енергією».

Рішенням Запорізької міської ради № 441 від 15.08.2016р. затверджено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинків (гуртожитків) житлового фонду комунальної власності м.Запоріжжя в розрізі кожного будинку окремо.

Матеріали справи також не містять доказів про звернення відповідачки до КП «Наше місто» із претензіями щодо ненадання комунальних послуг або надання комунальних послуг неналежної якості, тобто відсутні докази того, що між сторонами існує будь-який спір.

Стосовно посилання відповідача у відзиві на позовну заяву щодо стягнення сум за період до липня 2018 року, заявлених з пропуском позовної давності, суд зазначає наступне.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач КП «Наше місто» звернувся до суду з цим позовом 21 липня 2021 року.

Водночас Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 19.12.2020 до 28.02.2021 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення позивача до суду з цим позовом.

З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за період червня 2016 року по січень 2017 року задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Отже, з огляду на продовження строків, визначених ст.257 ЦК України, на строк дії карантину на території України, який установлено 12.03.2020 та діяв на час подання позову в цій справі, позивачем не пропущена позовна давність за платежами, заборгованість за якими виникла за період з лютого 2017 року по липень 2021 року.

Сума, нарахована за лютий 2017 року, входить до заборгованості, яка підлягає стягненню, оскільки термін її сплати настав 21 березня 2017 року.

Таким чином, заборгованість за надані житлово-комунальні послуги підлягають стягненню за період з лютого 2017 року по липень 2021 року.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги КП «Наше місто» підлягають частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 142, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Наше Місто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Наше Місто» (IBAN) НОМЕР_3 , ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з лютого 2017 по липень 2021 року у розмірі 54 213,42 грн. (п`ятдесят чотири тисячі двісті тринадцять гривень 42 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Наше Місто» (IBAN) НОМЕР_3 , ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ) судовий збір у розмірі 2160,55 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Боєв Є.С.

09.12.21