Провадження № 2-з/592/281/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Фоменко І.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Буланова Олексія Михайловича, про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми із позовною заявою, у якій просить визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчі написи №35491 і №35492, вчинені 26.10.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О.

Крім того, 16.12.2021 року до суду разом із позовною заявою надійшла заява представника позивача, адвоката Буланова О.М., про забезпечення позову, в якій заявник просить зупинити стягнення на підставі виконавчих написів №35491 і №35492, вчинених 26.10.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. Зазначає про звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову і додані до неї документи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно положень ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У заяві про забезпечення позову, заявник стверджує, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки вона подана в межах цивільної справи за фактом порушення АТ «Альфа-Банк» її прав як споживача, втім, таке твердження є помилковим, зважаючи на наступне.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991 року.

Споживачі мають право на захист своїх прав державою (п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

За правилом ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом (ст. 22 Закону №1023-XII від 12.05.1991 року).

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної у постанові «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вимоги споживачів про захист їх прав розглядаються у позовному провадженні. Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ЦПК щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Так, права споживачів визначені у ІІ Розділі ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того, інші випадки порушення прав споживачів регламентовані ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 не зазначає про те, які саме її права як споживача порушено, коли і в чому це виявилося, а фактично просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Можливість оскарження нотаріальної дії передбачена положеннями ст. 50 ЗУ «Про нотаріат», де зазначено, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року по справі №569/8884/17.

Тобто, ОСОБА_1 фактично звернулася до суду із заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, правовідносини за яким не підпадають під регулювання Закону №1023-XII від 12.05.1991 року.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені нормами ЗУ «Про судовий збір».

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою заяви про забезпечення позову ставка судового збору становить: 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року становить 2270 грн.

Таким чином, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову підлягає сплаті судовий збір в розмірі 454 грн.

Разом з тим, всупереч вимоги ч. 6 ст. 151 ЦПК України, до заяви про забезпечення позову не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у порядку та розмірі, встановлених ЗУ «Про судовий збір».

Згідно із ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, зважаючи на викладене, оскільки заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, суд вважає необхідним повернути її заявнику.

Керуючись ст.ст. 149, 151, 153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Буланова Олексія Михайловича, про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя І.М. Фоменко