Провадження № 2/354/548/21
У Х В А Л А

17 грудня 2021 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі: головуючої судді Ваврійчук Т.Л., за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кузьменко Ірини Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ), ОСОБА_2 про визнання недійсними постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, припинення права власності,-

встановив:

ОСОБА_1 01 листопада 2021 року звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідачів Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 в якому просив: поновити строк для оскарження висновку про вартість майна, визнати недійсним та скасувати висновок про ринкову вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 від 10 квітня 2020 року про вартість Ѕ частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; визнати недійсними постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 13 серпня 2020 року винесені в рамках виконавчого провадження ВП №59406637; припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та скасувати запис про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 14 червня 2021 року, номер запису про право власності №42488724, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, вчинений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Фрісом П.Л. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року у справі №607/12426/18 з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 96000 доларів США. На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист. 19 березня 2020 року старшим державним виконавцем Яремчанського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Павлюком А.П. у рамках виконавчого провадження № 59406637 була винесена постанова про опис та арешт майна боржника-1/2 частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В подальшому у рамках вказаного виконавчого провадження була здійснена оцінка майна і 10 квітня 2020 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 був складений висновок про оцінку майна боржника та визначено його вартість у розмірі 1881600 грн. 13 серпня 2020 року старший державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Корната Р. винесла постанову про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, 18 серпня 2020 року аналогічна постанова була винесена головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Легус Т.М. 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Фрісом П.Л. було видане свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №39 та внесено запис про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за відповідачем. Вважає, що вартість переданого ОСОБА_2 майна не відповідає його реальній оцінці та штучно занижена, позивач не був попереджений про проведення оцінки майна та не мав можливості своєчасно ознайомитись із висновком про результати оцінки та оскаржити його. За результатами проведених протягом червня-серпня 2020 року електронних торгів були складені акти про уцінку майна і кінцева його вартість визначена у розмірі 1317120,00 грн., однак про такі дії позивач сповіщений не був, постанова про передачу майна стягувачу йому не направлялась. Державними виконавцями не визначено суму переданого ОСОБА_2 майна відповідно до курсу валют внаслідок чого позивач продовжує залишатись у статусі боржника. При цьому у державного виконавця не було правових підстав для першочергового звернення стягнення на частину житлового будинку, за наявності у нього іншого нерухомого майна та доходів у виді заробітної плати.

Одночасно із поданням позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту Ѕ частину частину житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 14 червня 2021 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, номер запису про право власності 42488724. В обґрунтування даної заяви зазначено, що вказане майно передане відповідачу в рамках ВП №59406637 за заниженою ціною, що підтверджується висновком експерта Тернопільського відділення Київського НДІСЕ №347-350/20 від 17 серпня 2020 року. Обгрунтованим припущенням позивача щодо несумлінних дій ОСОБА_2 є той факт, що останній використав боргову розписку виключно для заволодіння вказаним нерухомим майном ОСОБА_1 . На даний час у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, у якій ухвалою суду накладно арешт на земельну ділянку із кадастровим номером , що знаходиться у АДРЕСА_1 . Виходячи з наведеного є всі підстави вважати, що відповідач, намагаючись заволодіти майном позивача в особливо великих розмірах, з метою утримання цього майна та не повернення позивачу(у випадку задоволення позову) перереєструє це майно на когось із членів сім`ї чи третіх осіб, що є підставою для застосування забезпечення позову в обраний позивачем спосіб. Одночасно зазначено, що позивач не зазначає пропозиції щодо зустрічного забезпечення, оскільки не вбачає у цьому необхідності.

Ухвалою Тернопільського міськорайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2021 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 грудня 2021 року вказана справа передана у провадження судді Ваврійчук Т.Л.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі №607/19848/21 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ), ОСОБА_2 про визнання недійсними постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, припинення права власності, у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування висновку про ринкову вартість майна суб`єкта оціночної діяльності відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову, згідно ч.2 ст.149 ЦПК України, допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та(або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, за змістом ст.150 ЦПК України забезпечення позову-це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо захисту матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обгрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясовує відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Також достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Дані правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 04.09.2020 року № 200/12227/17.

Проаналізувавши заяву про забезпечення позову та її мотиви, дослідивши долучені докази, суд приходить до наступного висновку.

Зі змісту позовної заяви та вимог у заяві про забезпечення позову вбачається, що предметом спору у даній справі є вимоги про визнання недійсними постанови та акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, винесені в рамках ВП №59406637 та припинення права власності відповідача на передане йому у власність нерухоме майно-Ѕ частину житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В обґрунтування правових підстав для забезпечення позову зазначено наявність обґрунтованого припущення позивача щодо несумлінних дій відповідача, спрямованих на незаконне заволодіння майном ОСОБА_1 , яке дає підстави для висновку, що відповідач, з метою подальшого незаконного утримання вказаного майна, може вчиняти дії, спрямовані на його відчуження на користь членів своєї сім`ї або третіх осіб.

Стаття 321 ЦК України встановлює принцип непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначивши у своїй заяві про забезпечення позову про необхідність застосування заходів забезпечення позову у найбільш обтяжливій для відповідача формі-шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_2 -Ѕ частину житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 позивач одночасно не зазначив та не долучив до вказаної заяви жодних доказів, що свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову в обраний ним спосіб може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також не доведено та не підтверджено відповідними доказами наявність у відповідача наміру спрямованого на відчуження вказаного нерухомого майна та вчинення ним будь-яких дій чи вжиття заходів з цією метою, які б вказували на існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову, зокрема на перебування на розгляді у суді іншого спору між сторонами, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки жодним чином не підтверджує наявність у відповідача наміру ухилятися від виконання рішення суду у вказаній справі чи створити умови за яких його виконання буде значно утрудненим чи неможливим.

Суд зазначає, що вказана цивільна справа на даний час знаходиться на стадії підготовчого провадження, а тому позиції сторін спору, як і надані до справи докази не встановлювались судом і оцінка таким не надавалась, а правомірність передачі відповідачу у власність спірного нерухомого майна в рахунок погашення боргу за судовим рішенням підлягає встановленню в ході судового розгляду справи по суті.

Відтак, на даній стадії судового розгляду вищенаведені обставини позбавляють суд можливості зробити висновок про належність та достатність заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач, меті на досягнення якої вони спрямовані, зокрема, встановити є такі необхідними, пропорційними та достатніми на даний час, чи спроможні вони забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, та чи не призведе вжиття таких заходів до надмірного втручання у право власності відповідача, а також до порушення прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, які не є учасниками даного судового процесу, зважаючи на те, що спір стосується об`єкта нерухомого майна-приміщення кафе-бару.

З огляду на викладене, проаналізувавши заяву про забезпечення позову та її мотиви, суд приходить до переконання, що у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Кузьменко І.О. про забезпечення позову слід відмовити, оскільки вказана заява є необгрунтованою та передчасною, а застосування заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб на даній стадії судового розгляду може призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів інших учасників справи, зокрема до неправомірного обмеження права власності відповідача ОСОБА_2 на володіння та розпорядження належним йому нерухомим майном.

На підставі наведеного, керуючись статтями 151-153, 258-260, п.4 ч.1 ст.353, ст.354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кузьменко Ірини Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ), ОСОБА_2 про визнання недійсними постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, припинення права власності- відмовити.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: Т. Л. Ваврійчук