Номер провадження 2/754/8121/21
У Х В А Л А

17 грудня 2021 року м.Київ

Суддя Деснянського районного суду м.Києва Скрипка О.І., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась позивач з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 28 ЦПК України (підсудність справ за вибором позивача), позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з позовної заяви та доданих матеріалів, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

В той же час, згідно витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва, ані позивач, ані відповідач по м.Києву не зареєстровані.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Головна відмінність місця проживання від місця перебування в тому, що перше відповідає житловому об`єкту, в якому людина проживає постійно, друге - відображає факт тимчасового проживання громадянина в житловому приміщенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Жодних доказів в обґрунтування підстав пред`явлення даного позову за місцем реєстрації позивача, визначених ч.2 ст.28 ЦПК України, до позову не надано.

Так, звертаючись до суду з даною заявою, позивач вказала, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , надавши копію договору оренди житла за вказаною адресою.

Проте, з вказаних норм слідує, що позови можуть пред`явлені саме за зареєстрованими у встановленому законом порядку місцем проживання та перебування фізичної особи, а не за фактичним місцем її проживання.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України).

За приписами ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Визначення термінів «місце перебування» та «місце проживання» міститься в ст. 3 вказаного Закону. Так, місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Реєстрація полягає у внесенні інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлення форми необхідних для цього документів визначений Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою КМУ від 02 березня 2016 року №207.

У пункті 3 вказаних Правил зазначено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного слід дійти висновку, що позови пред`являються до суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування. Фактичне проживання особи у жилому приміщенні на підставі договору оренди, відмінному від приміщення, де така особа зареєстрована у встановленому законом порядку, не надає їй права пред`являти позов до суду в порядку ст. 28 ЦПК України, по місцю свого фактичного проживання, проте вона має право звернутися з даним позовом за своїм зареєстрованим місцем проживання.

З урахуванням наведеного вважаю, що договір оренди житла не дає підстав для визначення підсудності Деснянському районному суду м.Києва, оскільки не є документом, що підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Інших жодних належних доказів про реєстрацію місця проживання позивача або відповідача на території Деснянського району м.Києва не надано.

В зв`язку з викладеним, підстави для пред`явлення даного позову саме до Деснянського районного суду м.Києва як по територіальній, так і по предметній підсудності - відсутні.

Наведене свідчить про невиконання вимог правил підсудності при поданні даного позову. При цьому слід звернути увагу позивача на те, що розгляд справи з порушенням правил територіальної підсудності є безумовною підставною для скасування судового рішення

Відповідно до ч.9 ст.187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищезазначене, захищаючи при цьому права та інтереси як позивача, так і відповідача по справі, сприяючи справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду справи повноважним складом суду, суд приходить до висновку, що дана справа не підсудна Деснянському районному суду м.Києва, а тому повинна бути передана на розгляд до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. При цьому необхідно зауважити про те, що позивач має можливість приймати участь в розгляді справи в режимі відео конференції, а також використовувати інструменти системи «Електронний суд», відтак, право позивача на доступ до правосуддя не є порушеним чи обмеженим.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 187, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Цивільну справу № 754/19144/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - передати на розгляд Золотоніському міськрайонному суду Черкаської області за підсудністю для розгляду по суті.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя