Номер провадження: 22-ц/813/3550/21
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова у справі за позовом Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на?рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Абухіна Р.Д. 03 квітня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2017 року Одеський національний університет ім. І.І. Мечнікова звернувся до суду із позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по квартплаті в сумі 8 721,46 грн. та суму сплаченого судового збору.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що відповідач по справі є власником квартир АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу. Оскільки обидві квартири відповідача знаходяться у відомчому будинку університету, то оплату за обслуговування будинку ( квартплату) ОСОБА_1 повинна була вносити до каси ОНУ. Позивач зазначив, що у відповідача існує заборгованість по квартплаті в розмірі 8 721,46 грн., яку останній просив суд стягнути на його користь.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова було відмовлено.

В апеляційній скарзі Одеський національний університет ім. І.І. Мечнікова просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що відсутність державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_2 не заважає позивачу володіти ним та користуватися на підставі ст. 70 ЗУ Про вищу освіту. Вказане, на думку Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова, підтверджується судовим рішенням, постановленим Верховним Судом у справі 522/21927/15-ц.

Сторони у справі, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи 02 лютого 2020 року сповіщались належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, через обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду внаслідок поширення в Україні коронавірусної інфекції COVID-19, не подавали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О., зареєстрованого в реєстрі за № 3152, та квартири АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О., зареєстрованого в реєстрі за № 4171.

На підставі наказу Міністерства освіти і науки України № 1164 від 29 серпня 2016 року закріплено на праві господарського відання за Одеським національним університетом імені І.І. Мечнікова нерухоме майно, в тому числі будинок АДРЕСА_2 , та зобов`язано ректора Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова забезпечити проведення, в установленому законом порядку, державної реєстрації речових прав на доне нерухоме майно.

У позовній заяві позивач зазначив, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 є відомчим будинком, і на думку позивача, знаходиться на балансі ОНУ ім. Мечникова, на підтвердження чого надав довідку, видану Одеським національним університетом ім. І.І. Мечнікова від 11 вересня 2017 року за № 32-86 в якій зазначено, що даний житловий будинок знаходиться на балансі університету з інв..№ НОМЕР_1 з 1884 року.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 8 Конституції України закріплено дію принципу верховенства права, як фундаментального принципу судової влади.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Відповідно до витягу КП ОМБТІ та РОН № 16328371 від 18 жовтня 2007 року вбачається, що домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , є

власністю Територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської Ради, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 05 жовтня 2007 року.

Згідно зі статтею 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до закону, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації та виникає з моменту її здійснення. Проте, згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачами житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;- рішень судів, що набрали законної сили;- інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради надала у користування позивачу будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 19 Закону України Про житлово - комунальні послуги встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності договірних відносин з надання комунальних послуг між позивачем та відповідачем. Не додано відповідних доказів і до апеляційної скарги.

Натомість, відповідачем оформлено договір на постачання електричної енергії № 7218 від 17 листопада 2017 року з ПАТ Одсаобленерго, та ОСББ ВІДРОДЖЕННЯ 3, яке здійснює обслуговування будинку, уборку приміщення та территорії будинку АДРЕСА_2 , укладено договір з ТОВ Інфоксводоканал на послуги водопостачання та водовідведення № 89/1 від 04 жовтня 2007 року (а.с. 62-72).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність у задоволенні позову відмовити за недоведеністю вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова про те, що відсутність державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_2 не заважає позивачу володіти ним та користуватися на підставі ст. 70 ЗУ Про вищу освіту. Вказане, на думку Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова, підтверджується судовим рішенням, постановленим Верховним Судом у справі 522/21927/15-ц.

Так, з наявних у матеріалах справи відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на будинок АДРЕСА_2 зареєстровано 17 жовтня 2007 року за Територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, підставою виникнення права власності є Свідоцтво про право власності НОМЕР_2 від 05 жовтня 2007 року (а.с.101).

Згідно вказаного Свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 05 жовтня 2007 року домоволодіння, яке в цілому складається з нежилих будівель літ. А, Б, Д, жилого будинку літ. В, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить Територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради (а.с 60 - зв.).

Дане Свідоцтво про право власності є дійсним, та не було оскаржене у судовому порядку позивачем.

Згідно Листа КП БТІ Одеської міської ради повідомлено, що за даними поточної інвентаризації від 16 червня 1978 року, за адресою АДРЕСА_2 , загальна площа літ. А складає - 6614, 1 кв.м.; загальна площа літ. Б складає - 458 кв.м., житлова площа - 104, 5 кв.м.; загальна площа літ. В складає 486, 7 кв.м., житлова площа - 352, 9 кв.м.; загальна площа літ. Д складає 602, 3 кв.м.

Квартира АДРЕСА_5 , площею 84, 1 кв.м., яка належить ОСОБА_1 , розташована в літ. Б по АДРЕСА_2 (а.с. 98).

Таким чином, вищевикладене свідчить про те, що єдиним власником вказаного будинку є Територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, і вказане не було спростовано апелянтом, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Одеським національним університетом ім. І.І. Мечнікова не було доведено порушення його прав.

Крім того, безпідставним є посилання Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова, в якості обґрунтування вимог апеляційної скарги, на судове рішення, постановлене Верховним Судом у справі №522/21927/15-ц.

Так, з даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що предметом розгляду справи №522/21927/15-ц є визнання права та зобов`язання не чинити позивачам перешкод в приватизації квартири АДРЕСА_6 .

Таким чином, судове рішення, постановлене за наслідками розгляду цивільної справи №522/21927/15-ц, не має правового значення має для розгляду даної справи, предметом якої є стягнення заборгованості по квартплаті.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 19 лютого 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе