Ухвала

09 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 562/2006/14

провадження № 61-1110ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І. розглянувши касаційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», у якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, будівлю майстерні № 2, площею 511,6 кв м., яка розташована по АДРЕСА_1 ; піднавіс сільськогосподарських машин № 2, площею 225,7 кв м., який розташована по АДРЕСА_4 ; піднавіс для комбайнів, площею 602,9 кв м., який розташований по АДРЕСА_5 ; нежитлову будівлю, будівлю млина та млина на товч, площею 422,2 кв м. та 62,7 кв м., які розташовані по АДРЕСА_3 ; будинок заправки бригади № 2, будівля складу ПММ, площею 9 кв м. та 18.7 кв м., які розташовані по АДРЕСА_2 .

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2014 року вказаний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, яке зазначено у позові.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 апеляційне провадження на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2014 року закрито.

19 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2014 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

За змістом зазначеної норми процесуального права вказані ухвали суду першої інстанції, які не були предметом апеляційного перегляду, не можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Закриття постановою Рівненського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційного провадження на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2014 року, означає те, що це судове рішення не було предметом апеляційного оскарження, у зв`язку з чим воно не може бути оскаржене в касаційному порядку, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження на таке судове.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Крат