Єдиний унікальний номер судової справи: 470/225/20
Провадження № 22-ц/812/327/21 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача Вдовиченко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Березнегуватського районного споживчого товариства, подану в його інтересах адвокатом Данчуком Олександром Васильовичем

на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді - Лусти С.А. в приміщенні того ж суду по справі за позовом Березнегуватського районного споживчого товариства до Головного управління державної податкової служби у Миколаївській області, товарної біржі «Центральна універсальна біржа», ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - фізична особа підприємець ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів недійсними та застосування наслідків їх недійсності,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2020 року Березнегуватське районне споживче товариство (надалі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Головного управління державної фіскальної служби у Миколаївській області, товарної біржі «Центральна універсальна біржа» та ОСОБА_2 про визнання прилюдних торгів недійсними та застосування наслідків їх недійсності.

В обґрунтування позову зазначено, що Товариству належить на праві власності декілька об`єктів нерухомості, в тому числі, нежилі приміщення, загальними площами 130,7 кв.м, 53,4 кв.м, 51.4 кв.м та 64.8 кв.м., розташовані по АДРЕСА_1 . У 2019 році зі слів ОСОБА_2 стало відомо, що він через прилюдні торги набув право власності на нежиле приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » площею 64,8 кв.м. та нежиле приміщення кондитерського цеху, площею 53,4 кв.м. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 дійсно набув у власність вказані нежилі приміщення, які перебували у податковій заставі Головного управління ДФС у Миколаївській області згідно акту опису майна від 10 жовтня 2016 року.

З метою погашення існуючого на той час податкового боргу, 05 лютого 2019 року товарною біржею «Центральна універсальна біржа» було проведено прилюдні торги - відкритий цільовий аукціон нежитлового приміщення, булочного цеху, загальною площею 64,6 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення, булочного цеху, загальною площею 51,4 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , переможцем яких став ОСОБА_2 .

На думку позивача, на початковому етапі проведення прилюдних торгів, товарною біржею «Центральна універсальна біржа» та Головним управлінням ДФС у Миколаївській області було допущено ряд порушень чинного законодавства, які є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, а саме позивачу не було надано право самостійно здійснити оцінку майна шляхом укладення договору з оцінювачем, власник приміщень не був повідомлений про розпочату процедуру реалізації його майна, описи майна (лотів) виставлених на торги не відповідали фактичним даним, які містяться в правовстановлюючих документах, оголошення, що були розміщені на веб - сайті, не містили фотографічних зображень лотів та їх технічних характеристик, а інформаційне повідомлення про проведення торгів надруковано в неналежних засобах масової інформації, що зменшує можливість участі в торгах потенційних покупців.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсними прилюдні торги - відкритий цільовий аукціон проведений товарною біржею «Центральна універсальна біржа», відповідно до якого, за актом про передавання права власності на куплене нерухоме майно від 05 лютого 2019 року передано ОСОБА_2 належне на праві власності позивачу нежитлове приміщення, булочний цех, розташоване в АДРЕСА_1 фактичною загальною площею 130,7 кв.м, та визнати недійсними прилюдні торги - відкритий цільовий аукціон проведений товарною біржею «Центральна універсальна біржа», відповідно до якого за актом передачі прав власності на куплене нерухоме майно від 05 лютого 2019 року передано ОСОБА_2 належне на праві власності позивачу нежитлове приміщення, кондитерський цех, розташований в АДРЕСА_1 , фактичною загальною площею 53,4 кв.м., із застосуванням наслідків їх недійсності.

Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року відповідача Головне управління державної фіскальної служби у Миколаївській області було замінено правонаступником - Головне управління державної податкової служби у Миколаївській області.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2020 року, у вигляді заборони ОСОБА_2 вчиняти будь - які дії направлені на розпорядження нежилими приміщеннями булочного та кондитерського цехів, що розташовані по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Рішення суду мотивовано тим, що наявна податкова заборгованість позивача перед бюджетом, опис його нерухомого майна податковим органом в податкову заставу, дозвіл суду на погашення боргу за рахунок заставленого майна, відмову позивача від самостійної оцінки заставленого майна за його технічними даними та проведення оцінки податковим органом, реалізацію заставленого майна на прилюдних торгах у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, підписання представником податкового органу актів передавання права власності на придбане майно, реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_2 на майно та не оспорення позивачем в судовому порядку правочину за результатами проведення торгів і державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Не погодившись із рішенням суду представник позивача - адвокат Данчук О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що продаж об`єктів нерухомості здійснено за підробленими оцінками, відомості у яких не відповідають дійсності, позивачу не було належним чином направлено листа з пропозицію самостійно провести оцінку. Продаж майна було здійснено за заниженою стартовою ціною. Крім того, порушено процедуру розміщення оголошення про проведення прилюдних торгів та не дотримано правил інформованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Вдовиченко І.С. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник Головного управління ДПС у Миколаївській області надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали учать у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Відповідно до підпункту 14.1.8. пункту 14 статті 14 Податкового кодексу України аукціон (публічні торги) - це публічний спосіб продажу активів з метою отримання максимальної виручки від продажу активів у визначений час і в установленому місці.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на аукціонах (прилюдних торгах), яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення таких аукціонів, складання за результатами їх проведення відповідного документа про їх проведення є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання недійсними правочинів, які укладені за результатом аукціону, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених чинним законодавством.

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, а правочину недійсним є порушення встановлених законодавством правил проведення таких торгів, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки та проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію майна; розміщення оголошення; правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів, тощо.

Відповідно до статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (95.1).

Продаж майна платника податків здійснюється на публічних торгах та/або через торгівельні організації. Об`єкти рухомого чи нерухомого майна, а також цілісні майнові комплекси підприємств підлягають продажу за кошти виключно на цільових аукціонах, які організовуються за поданням відповідного контролюючого органу на зазначених біржах (95.7).

Під час продажу майна на товарних біржах контролюючий орган укладає відповідний договір з брокером (брокерською конторою), яка вчиняє дії з продажу такого майна за дорученням контролюючого органу на умовах найкращої цінової пропозиції (95.13.).

Покупець майна, яке перебуває у податковій заставі, набуває права власності на таке майно відповідно до умов, визначених у договорі купівлі-продажу, що укладається за результатами проведених торгів. Договір купівлі-продажу майна, що укладається за результатами проведених торгів, обов`язково має бути підписаний платником податків - боржником, майно якого було продано на торгах. У разі відмови боржника від підписання договору купівлі-продажу такий договір підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих (95.14.).

Відповідно до статті 95 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, Закону України «Про товарну біржу», розроблено Порядок проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затверджений наказом Міністерства фінансів України 22 травня 2017 року № 518 (далі - Порядок №518).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 518 організаторами цільових аукціонів є уповноважені товарні біржі, визначені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, на конкурсних засадах.

Розділом IV Порядку № 518 передбачено, що реалізація майна на цільовому аукціоні здійснюється за наявності не менше двох покупців. Цільовий аукціон проводить ліцитатор (ведучий), якого призначає (залучає) організатор аукціону. Цільовий аукціон починається з оголошення ліцитатором правил проведення аукціону, кроку аукціону, правил поведінки на аукціоні, санкцій, що застосовуються до присутніх на аукціоні за порушення цих правил, інформації про майно, що виставляється для продажу, порядку організації торгів за кожним лотом, а також іншої інформації, необхідної для проведення аукціону. Під час цільового аукціону ведеться протокол, до якого заносяться: початкова й остаточна ціна продажу лота; відомості про учасників аукціону; пропозиції учасників аукціону, номери яких називає ліцитатор; результати аукціону; відомості про переможця - учасника, який під час аукціону запропонував найвищу ціну, або відомості про те, що аукціон закінчився без виявлення переможця. Організатор аукціону затверджує протокол у день проведення цільового аукціону. Затверджений протокол є підставою для укладення протягом трьох днів договору купівлі-продажу майна.

Переможець цільового аукціону зобов`язаний внести зазначені в протоколі платежі протягом строку, обумовленого договором купівлі-продажу. При цьому гарантійний внесок, внесений покупцем для участі в аукціоні, зараховується покупцеві в рахунок ціни продажу майна.

Якщо переможець цільового аукціону не сплачує вартості придбаного майна в повному обсязі протягом десяти календарних днів, контролюючий орган вживає заходів щодо розірвання договору купівлі-продажу майна в установленому законодавством порядку. У разі розірвання договору купівлі-продажу наступний учасник, що запропонував найвищу ціну, оголошується переможцем аукціону. За його відсутності або відмови цільовий аукціон оголошується таким, що не відбувся. Гарантійний внесок не повертається учаснику, який став переможцем аукціону, але не сплатив вартості придбаного майна.

Договір купівлі-продажу майна, що укладається за результатами проведених торгів, обов`язково має бути підписаний платником податків - боржником, майно якого було продано на торгах. У разі відмови боржника від підписання договору купівлі-продажу такий договір підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що Товариству відповідно до свідоцтв про право власності на нежилі приміщення, виданих виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради від 20 лютого 2002 року на праві колективної власності належало нерухоме майно - 41/100 нежитлового приміщення булочного цеху та 17/100 нежитлового приміщення кондитерського цеху розташоване по АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене майно зареєстроване в Березнегуватській філії Миколаївського МБТІ 22 листопада 2004 року та 12 жовтня 2006 року, що також підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданої 23 грудня 2019 року Центром надання адміністративних послуг Березнегуватської райдержадміністрації (т.1 а.с.10-11, 22-23, 27-28).

У зв`язку з податковою заборгованістю станом на 05 січня 2015 року, податковим керуючим Березнегуватського відділення Баштанської ОДПІ 10 жовтня 2016 року на підставі рішення начальника вказаного відділення № 1 від 10 жовтня 2016 року, вищевказане належне нерухоме майно Товариства було описане в податкову заставу, про що свідчать корінець податкової вимоги від 05 січня 2015 року та відповідний акт опису майна (т.1 а.с.12, 171).

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року задоволено адміністративний позов Головного управлінню ДФС у Миколаївській області та надано дозвіл на погашення всієї суми податкового боргу Березнегуватського районного споживчого товариства, в розмірі 224 564,24 грн. за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі (т. 1 а.с.173-174).

10 січня 2018 року на адресу Товариству Головним управлінням ДФС у Миколаївській області направлено лист, яким запропоновано самостійно здійснити оцінку майна, яке перебуває в податковій заставі, який отримано працівником позивача 12 січня 2018 року (т. 1 а.с. 175 звор.).

У зв`язку з не проведенням Товариством оцінки нерухомого майна, Головне управління ДФС у Миколаївській області 21 березня 2018 року надіслало повідомлення позивачу про оцінку описаного майна за допомогою незалежних експертів, яке особисто отримано працівником Товариства (а.с.176-177).

29 грудня 2018 року на замовлення Головного управління ДФС у Миколаївській області ТОВ «Незалежний центр оцінки експертизи та аналітики «Пи Кан» провело оцінку майна позивача, що перебувало в податковій заставі, в результаті чого визначено вартість приміщення булочного цеху 141 593,00 грн., а вартість приміщення кондитерського цеху 110 859,00 грн. (т. 1 а.с. 178-204, т.2 а.с. 22-49).

16 січня 2019 року між Головним управлінням ДФС у Миколаївській області та Центральною універсальною біржею укладено договір № 226-ЦУБ про спільну діяльність у проведенні продажу на біржових торгах майна, що перебуває в податковій заставі та договір доручення №1/19 на продаж майна на цільовому аукціоні, а саме нежитлового приміщення булочного цеху вартістю 141 593 грн. та нежитлового приміщення булочного цеху 110 859 , що розташовані по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.64-67).

19 січня 2019 року та 22 січня 2019 року було розмішені оголошення про проведення прилюдних торгів належного Товариству нерухомого майна на веб - сайті та в газеті «Аналітик Плюс» (т. 1 а.с.13-19).

05 лютого 2019 року Центральною універсальною біржею було здійснено продаж нерухомого майна позивача: нежитлового приміщення булочного цеху за ціною 148 672,65 грн., та нежитлового приміщення кондитерського цеху за ціною 116 401,95 грн., що підтверджується протоколами проведення аукціону.

У вказаному аукціоні приймало участь два учасники, з яких переможцем визнано відповідача ОСОБА_2 (т. 1 а.с.64-65, 78-79).

Того ж дня, за результатами аукціону, між Товариством, від імені якого діяло Головне управління ДФС у Миколаївській області та ОСОБА_2 були підписані акти про передавання права власності на придбане нерухоме майно (т. 1 а.с.86, т.2 а.с.7).

В подальшому, 01 березня 2019 державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області року на підставі вказаних актів про передавання права власності та протоколів проведення аукціону, ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно на вищезазначені нежилі приміщення за реєстровими № 134 та №135 (т. 1 а.с. 34-35).

Право власності за ОСОБА_2 на нежитлові приміщення 01 березня 2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с.10).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на розбіжності у площах нежилих приміщень, що зазначені в звітах про незалежну оцінку, а відповідно в оголошенні про продаж нерухомого майна, протоколах проведення торгів та актах передавання права власності, що на думку позивача призвело до заниження вартості реалізованого майна (зазначено площу булочного цеху 64,8 кв.м. замість 130,7 кв.м., а площу кондитерського цеху 51,4 кв.м., замість 53,4 кв.м.).

Між тим, як встановлено судом відповідно до ст. 95 Податкового кодексу України Товариству до проведення торгів Головним управлінням ДФС у Миколаївській області пропонувалося самостійно оцінити своє майно та надати технічну документацію, однак він від цього відмовився, що змусило вказане Головне управління самостійно здійснювати оцінку майна за наявними у нього технічними даними.

Оголошення про прилюдні торги було розміщено на веб сайті та надруковано в газеті «Аналітик Плюс».

За результатами торгів були складені акти про передачу майна у власність відповідача ОСОБА_2 , які також у відповідності до ст. 95 Податкового кодексу України підписані представником Головного управління ДФС у Миколаївській області від імені позивача.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (див. постанови від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц та від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Звертаючись до суду з позовом позивач просив про визнання прилюдних торгів недійсними та застосування наслідків їх недійсності.

Між тим, як встановлено судом на теперішній час право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 та як стверджує позивач площі спірних приміщень, які були придбані останнім та на які були видані свідоцтва про право власності мають розбіжності в сторону збільшення, а тому обраний спосіб захисту позивачем не дозволить ефективно захистити та відновити права позивача.

Тому визнання прилюдних торгів недійсними не дозволить ефективно захистити та відновити права позивача без скасування державної реєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення за ОСОБА_2 .

Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 438/61014ц (провадження№14/577цс/19).

Отже, розглядаючи спір, що виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Доводи в апеляційній скарзі зводяться до заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та з урахуванням обраного позивачем способу захисту в даній справі.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Березнегуватського районного споживчого товариства, подану в його інтересах адвокатом Данчуком Олександром Васильовичем залишити без задоволення.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.