Справа № 461/8916/20 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/3031/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.,

за участі секретаря: Іванової О.О.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕЛС -1» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Стелс 1» про стягнення невиплаченої заробітної плати,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стелс 1» про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в червні 2019 року він по трудовому договору влаштувався на роботу на посаду охоронця до ТзОВ «Стелс -1».

Обов`язки по охороні до жовтня місяця 2020 року, він здійснював по об`єктам «ТЕКХОСТІНГ», що знаходиться у Львові, оскільки між вказаними підприємствами були укладені господарські договори по охороні приміщень.

Зазначив, розмір його заробітної плати з лютого по квітень складав 8000 грн./міс., а за травень-липень - 9 000 грн./міс.

Вказував, що заробітна плата виплачувалась в неповному обсязі, а починаючи з травня місяця 2020 року почались затримки в виплатах по часу, і на початок жовтня невиплата заробітної плати склала більше трьох місяців.

Також, в неповному обсязі оплачувалась робота в святкові і вихідні дні, за надурочний час, роботу в нічний час.

Крім цього, не була виплачена компенсація за невикористану відпустку.

Стверджував, що він неодноразово звертався по питанням несвоєчасної виплати до менеджера з охорони ТзОВ "Стелс -1" ОСОБА_2 , однак останній повідомив, що позивач працював неофіційно і взагалі не має право на будь які виплати.

13 жовтня 2020 року він написав заяву на звільнення і про виплату заборгованості по заробітній платі.

Відповідачем було перераховано на його рахунок частину коштів, однак виплати решти заборгованості станом на день подання позовної заяви не відбулось.

У зв`язку з вищевикладеним просив суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Стелс 1» невиплачену заробітну плату в розмірі 41401,92 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Стелс 1» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 18000 грн.

Суд допустив негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 9 000 грн.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Стелс 1» на користь Державного бюджету України витрати на судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «СТЕЛС -1».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивач не надав жодного доказу оформлених трудових відносин з відповідачем.

Зазначає, що відповідач в період з 2019 по 2021 роки не вів господарської діяльності.

Звертає увагу на те, що послуги з охорони ТОВ «ТЕКХОСТИНГ» у період з 2019 по 2020 року надавало ТОВ «СІЧ СЕК`ЮРІТІ СЕРВІСИЗ».

Заперечує факт прийняття позивача на роботу на посаду охоронця у ТОВ «Стелс-1» для охорони об`єкту «ТЕКХОСТИНГ», оскільки позивач ніколи не був працівником ТОВ «Стелс-1», а останнє ніколи не мало жодних фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ТЕКХОСТИНГ».

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в червні 2019 року позивач влаштувався на роботу на посаду охоронця до ТзОВ «Стелс -1», для охорони об`єкту «ТЕКХОСТІНГ».

Згідно графіків виходів на роботу, ОСОБА_1 , працював менеджером з питань охорони.

Згідно доданої до матеріалів справи заяви від 13 жовтня 2020 року, позивач просив керівника ТзОВ «Стелс-1» його звільнити з займаної посади.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_3 повідомив, що вони працювали разом з ОСОБА_1 в ТзОВ «Стелс -1» охоронцями з лютого по жовтень 2020 року. Зазначив, що ними були зібрані документи для працевлаштування, пройдені медичний огляд, отримані сертифікати з психоневрологічного диспансеру та про відсутність судимості, які були передані менеджеру ОСОБА_4 . Після чого ними були підписані цивільно-правові угоди, які були направлені до головного офісу у м.Київ, а другий екземпляр їм не був виданий. У їх трудову функцію входила охорона об`єкта офісу «Текхостінгу». Для цього вони повністю були забезпечені формою з нашивками фірми ТзОВ «Стел 1». Графік роботи був встановлений наступним чином доба роботи, дві вихідних. Заробітну плату вони отримували на банківську карту від імені фізичної особи щомісячно, без зазначення виду платежу, поки не почалися затримки її виплати. При цьому, при відкритті рахунку у банку ними було зазначено, що вони працюють у відповідача. Повідомив, що заробітна плата складала в місяць 9 000 грн. після березня 2020 року, яка включала оплату і за роботу вночі, і за роботу у святкові та вихідні дні.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 29 КЗпП України встановлено, що до обов`язків власника виходить визначити працівнику робоче місце та забезпечити його необхідними для роботи засобами.

Як вбачається з наданого ОСОБА_1 розрахунку, заборгованість ТзОВ «Стелс-1» складається з недоплати за роботу по мінімальній погодинній ставці на добу, недоплати за роботу в нічний час, недоплати за роботу в надурочний час, недоплати за роботу в святкові та вихідні дні, недоплати по заробітній платі, та виплати заробітної плати в меншому розмірі - всього 41 401,92 грн.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку.

Відповідно ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Зі змісту статті 94 КЗпП України вбачається, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Положення цієї статті КЗпП України кореспондують частині першій статті 1 Закону про оплату праці.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на те, що пояснення позивача повністю узгоджуються з показами свідка ОСОБА_3 , що підписання трудового договору відбулося у формі цивільно-правової угоди, про забезпечення форменним одягом, систематичного виконання трудових обов`язків по охороні офісу підприємства «Текхостінгу» у місті Львові, частковим перерахуванням за це грошових коштів працівникам на банківські карткові рахунки.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по основній заробітній платі за серпень вересень 2020 року у сумі 18000 гривень (9000 грн. в місяць х 2).

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного відповідачем суду надано не було.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2021 року без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕЛС -1» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Приколота Т.І.

Шандра М.М.