Номер провадження 2/754/1075/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Гергель В.А.

за відсутності сторін

розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ТОВ «КЕЙ-Колект» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості суми 3% річних та інфляційних витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

17 жовтня 2007 року, між Відповідачем - ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовою якого Відповідач - ОСОБА_1 отримала кредит (грошові кошти), в іноземній валюті, у розмірі: 70 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі: 13,40% річних.

У забезпечення виконання зобов`язань Відповідач - ОСОБА_1 , разом із вищезазначеним Кредитним договором від 17 жовтня 2007 року, між Відповідачем - ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № 150584, який згідно умов Договору поруки, зобов`язався відповідати перед ПАТ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і Відповідач - ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання Договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У зв`язку з невиконанням Відповідачами - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 умов Кредитного договору та Договору поруки, щодо сплати заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва, щодо примусового стягнення заборгованості за Кредитним договором.

06 квітня 2010 року, Деснянським районним судом м. Києва, було розглянуто справу № 6-383 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та ухвалено Рішення: стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості, за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 жовтня 2007 року, в розмірі: 577 416, 53 грн., а також 1700 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, всього: 579 236,53 грн.

Тож, Відповідачами - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ігноруються вимоги чинного законодавства та не виконується Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2010 року, по справі № 6-383 - більше 9 років.

Розмір заборгованості Відповідачів за Кредитним договором, було визначено судом, саме у національній валюті України - гривні і саме на цей розмір заборгованості Позивачем і було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено ст. 625 ЦК України.

12 грудня 2011 року, між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту № 0 та Договором поруки № 150584.

У зв`язку з вищезазначеним ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва, з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

01 жовтня 2012 року, Деснянським районним судом м. Києва постановлено ухвалу: замінити у виконавчому провадженні, відкритому по виконанню виконавчих листів № 2-1363/10, виданих 23 листопада 2010 року Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості, в загальній сумі: 579 236 гривень 53 копійку, стягувача на ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» ().

Загальна сума 3% річних, інфляційних втрат, понесених ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», у наслідок прострочення Відповідачами, сплати заборгованості, за Кредитним договором, Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2010 року, по справі № 6-383 становить:

-згідно з Розрахунком суми 3 % річних, за період з червня 2017 року по червень 2020 року, за прострочення сплати заборгованості, сума 3 % річних, становить: 52 015,00 грн.

-згідно з Розрахунком суми інфляційних втрат, за період з червня 2017 року по червень 2020 року, понесених у наслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних втрат, становить: 142416,00 грн.

Посилаючись на викладені обставини справи, представником позивача заявлені наступні вимоги:

-прийняти до розгляду та задовольнити у повному обсязі позовні вимоги;

-стягнути солідарно з: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ»: суму 3% річних (в розмірі 52 015,00 грн.) та суму нарахованих інфляційних витрат ( в розмірі 142 416,00 грн.).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року відкрито провадження в справі за позовом ТОВ «КЕЙ-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду невідомі.

Відповідач - ОСОБА_1 скористалась своїм правом в порядку ст.178 ЦПК України та надіслала до суду Відзив на позовну заяву. В якому зазначила, що ознайомившись із позовною заявою, вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки в позовній заяві Позивач не наводить жодного належного обґрунтування та жодного допустимого доказу в підтвердження своїх позовних вимог. Зокрема, Позивач не надає жодного підтвердження своїх вимог, а саме не надано копію судового рішення в справі №6-383 за позовом ПАТ «Укрсибанк» до ОСОБА_1 га ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, що свідчить про безпідставність та надуманість даних позивних вимог. Також, звернула увагу на те, що Позивач зазначив, що 01 жовтня 2012 року Деснянським районним судом міста Києва було розглянуто справу №6-383 та постановлено ухвалу про заміну у виконавчому проваджені стягувача. Проте, Позивач не надав ні копію договору ні копію судового рішення на які посилається. В Єдиному державному реєстрі судових рішень інформація про зазначені судові провадження відсутня. Крім того, детально вивчивши розрахунок штрафних санкцій Позивача, Відповідач вважає його не коректним, оскільки сума боргу зазначена Позивачем постійно збільшується, що не відповідає вимогам законодавства.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомляв.

Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.

Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 жовтня 2007 року, між Відповідачем - ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовою якого Відповідач - ОСОБА_1 отримала кредит (грошові кошти), в іноземній валюті, у розмірі 70 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі 13,40 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань Відповідач - ОСОБА_1 , разом із вищезазначеним Кредитним договором від 17 жовтня 2007 року, між Відповідачем - ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № 150584, який згідно умов Договору поруки, зобов`язався відповідати перед ПАТ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання Договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 квітня 2010 року у справі №6-383 стягнуто з Відповідачів солідарно на користь: ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості, за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 жовтня 2007 року, в розмірі 577 416, 53 грн., а також 1700 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, всього: 579 236,53 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 12 грудня 2011 року, між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту № 0 та Договором поруки № 150584.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2012 року у справі № 6-383 замінено стягувача на ТОВ «КЕЙ-Колект».

Позивач надав розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, понесених ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», у наслідок прострочення Відповідачами сплати заборгованості за Кредитним договором, Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2010 року, по справі № 6-383, згідно якого загальна сума становить - 194 431 грн., з якого: сума 3 % річних становить: 52 015,00 грн. та сума інфляційних втрат становить: 142416,00 грн.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1,2 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Керуючись ч.1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В Постанові Верховного суду України від 12 вересня 2011 року (№ 3-73гс11, Код III), викладено наступну позицію: «Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду касаційної інстанції про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України є необґрунтованим».

Постанова Верховного Суду України від «02» липня 2014 р. № 6- 79цс-14): Аналіз норм cт. 99 Конституції України, cm. cm. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов`язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені cт. 625 ЦК України.

Згідно Постанови від «19» жовтня 2016 р. № 6- 2129цс16: «У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно - правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи зазначене, 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц( провадження 314-79цс18) зазначила: «Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.<.. .> Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання».

Нарахування 3% річних, інфляційних витрат є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора; ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу;

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов`язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України; Індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню, оскільки факт прострочення сплати заборгованості та відповідно нарахування 3% річних та інфляційних витрат знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не були спростовані доказами сторони Відповідача, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з Відповідачів на користь Позивача судовий збір з кожного в сумі 1458 грн. 24 коп.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.4,11,15,16,192,509,526,1077-1086 ЦК України, ст.ст. 4,10,258,263 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-Колект» (місто Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корп. В, каб.402, ) грошові кошти в розмірі 194431 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-Колект» (місто Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корп. В, каб.402, ) судовий збір в розмірі 1458 гривень 24 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-Колект» (місто Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корп. В, каб.402, ) судовий збір в розмірі 1458 гривень 24 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 23 лютого 2021 року.

Суддя І.А. Галась