ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/974/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участю секретаря судового засідання Дудки В.В.розглянувши у відкритою судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Костюченко С.В. та представника відповідача ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» адвоката Захарової Т.В.

ВСТАНОВИВ:

08.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська», в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ директора ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» від 15.06.2021 № 284-К «Про звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-ремонтника на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗУпП»; поновити його з 15.06.2021 на посаді слюсаря-ремонтника ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.06.2021 по дату винесення судового рішення; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць на його користь; стягнути з відповідача судові витрати.

При цьому, позивач зазначає, що він працював у ТОВ «Агрофірма» Дніпропетровська» на посаді слюсаря-ремонтника з 11.04.2005 до 15.06.2021.

З 11.06.2021 позивач не працює у зв`язку з відстороненням його від роботи та звільненням з посади з вказівкою, що дане рішення прийнято на підставі довідки МСЕК № 618527 від 03.06.2020 та доповідної записки головного інженера ОСОБА_2 . Причини необхідності проходження додаткового медогляду не були повідомлені позивачу, адже медичне обстеження з метою підтвердження відповідність займаній посаді ним було здійснено у лютому 2021 про що маються відповідні документи у відділі кадрів та у відділі охорони праці.

Наказом директора ТОВ «Агрофірма» Дніпропетровська» від 15.06.2021 № 284-К, ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі п.2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та даний наказ щодо звільнення позивач вважає незаконним в зв`язку з тим, що він працює в даному Товаристві на посаді слюсаря-ремонтника понад 15 років, має відповідну освіту, необхідні навички, кваліфікацію та проходить заплановані щорічні обстеження, з метою підтвердження відповідності займаній посаді за станом здоров`я. З 14.05.2019 має статус особи з інвалідністю, у зв`язку із встановленням йому Міжрайонною Дніпровською МСЕК №2 III групи інвалідності загального захворювання, перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, має пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 . Повторне проходження медичного огляду ОСОБА_1 було здійснено 03.06.2020 за результатами якого, йому продовжено Міжрайонною Дніпровською МСЕК №2 статус особи з інвалідністю III групи загального захворювання, відповідно довідки МСЕК серія 12 ААБ №618527 на період 2 роки до 01.06.2022 включно. Інформацію щодо подовження третьої групи інвалідності ОСОБА_1 повідомлено за місцем роботи та надано копію довідки МСЕК і пенсійного посвідчення до відділу кадрів, після чого він приступив та виконував всі покладені на нього функціональні обов`язки.

Відповідно до висновку МСЕК серія 12ААБ №618527 від 27.05.2020 року посада слюсаря-ремонтника не протипоказана. Згідно з медичним висновком позивач придатний для роботи за професією при створенні відповідних умов, протипоказань для виконання цієї роботи висновок МСЕК не містить. У пункті 13 Обмеження життєдіяльності Індивідуальної програми реабілітації від 27 травня 2020 року № 528, яка видана ОСОБА_1 , вказано вид та ступінь обмежень життєдіяльності позивача, а саме: обмеження мають виражений характер до пересування, до трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання, до здобуття освіти.

За рекомендацією МСЕК майбутня трудова діяльність позивача згідно з інформацією в розділі Трудова реабілітація на період встановлення інвалідності: позивачу визначено перелік робіт та професій, доступних за станом здоров`я, та зазначено, що позивач може працювати слюсарем з дрібного ремонту з обмеженим обсягом праці.

Позивач вказує, що його було звільнено із займаної посади слюсаря-ремонтника ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» з порушенням трудового законодавства, оскільки не було встановлено, що він за станом свого здоров`я постійно не може працювати на вказаній посаді. При цьому, про звільнення його не було повідомлено не пізніше ніж за два місяці та не пропонував переведення на іншу роботу.

12.07.2021 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у вказаній справі, визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

17.08.2021 від представника відповідача адвоката Захарової Т.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача зазначає, що позивач працював у їх Товаристві з 2005 p., 14 травня 2019 року позивач отримав статус особи з інвалідністю, при повторному огляді позивача йому було продовжено інвалідність до 10 травня 2022 року (далі - «Довідка ).

В п.12 Довідки зазначений висновок про умови праці, в якому вказано: «протипоказана важка фізична праця, психоемоційні навантаження. Дозволено: Черговий в приміщенні, озеленювач.»

При цьому відповідно до посадової інструкції слюсаря-ремонтника № 30 від 02 серпня 2019 року, з якою ознайомлено Позивача до завдання та обов`язків слюсаря-ремонтника входить: розборка, ремонт, складання і випробування механізмів обладнання і машин (п.2.1.), регулювання простого обладнання і машин, а також середньої складності під керівництвом інженера-механіка групового (п. 2.2.). Під цими пунктами розуміється в тому числі: демонтаж мотор-редуктора, вага якого складає 20 кг, його регулювання, зборка та встановлення; натяження стрічки послідоудаління на різних ярусах батареї пташника, їх зварювання, яке відбувається двома слюсарями-ремонтнкам шляхом підйому стрічки до відповідної висоти та їх зварюванням; ремонт шнекових транспортерів подання корму, який включає в себе демонтаж вузлів, зборку та встановлення, вага такого шнекеру досягає 200 кг.

В індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 528 від 27 травня 2020 року, у таблиці «рекомендації МСЕК» визначено, що позивач може працювати слюсарем з дрібного ремонту з обмеженим обсягом праці.

З 2019 року позивач перебував 164 дні на лікарняному, що також є підтвердженням того, що позивач не має змоги виконувати роботи слюсаря-ремонтника у повному обсязі.

Зазначено, що стан здоров`я та дозволені професії встановлені безпосередньою довідкою МСЕК, в той час, як інформація щодо можливості працювати слюсарем-ремонтником з дрібного ремонту та незначним навантаженням встановлена індивідуальною програмою реабілітації, що не є медичним висновком.

ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» відповідно до штатного розпису не має вільних посад, які б можливо було запропонувати позивачу, а продовжувати утримувати позивача, як слюсаря-ремонтника лише на легких роботах у Товариства не було змоги, у зв`язку з наявною потребою у повноцінній штатній одиниці, яка може виконувати свої посадові обов`язки належним чином.

Оскільки ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» не мала змоги надати позивачу більш легшу роботу, продовжувати виконувати свою роботу позивач не мав змоги, враховуючи висновок МСЕК, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП позивача звільнено у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я.

Відповідно до висновку МСЕК № 618527 від 27.05.2020 визначено коло робіт, якими має право займатись позивач, серед яких відсутній слюсар-ремонтник, є лише черговий приміщення та озеленювач, а індивідуальною програмою реабілітації додатково ще передбачено посада слюсар з дрібного ремонту з обмеженим обсягом праці, проте жодна з таких посад не відповідає займаній посаді позивача.

Адвокат Захарова Т.В. зазначає, що в даному випадку повідомлення за 2 місяці до дати вивільнення позивача не застосовується так як мало місце звільнення, а не вивільнення.

07.09.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача за яким він наголошує, що згідно вказаних лікарняних позивач знаходився планово у стаціонарному відділенні у зв`язку з інвалідністю.

Так, як позивач працював з 2019 року по 2021 рік у відповідача, тобто 2 роки з інвалідністю, свідчить про те, що стан його здоров`я не перешкоджав виконанню професійних обов`язків, не загрожував здоров`ю і безпеці праці інших осіб та не загрожував погіршенню здоров`я позивача.

Згідно ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав зазначених в пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як було вже зазначено, позивачу така можливість не пропонувалась.

14.09.2021 представником відповідача подано до суду заперечення, за якими адвоката Захарової Т.В. вказує, що рішення МСЕК є обов`язковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями.

Позивач займав посаду «слюсар-ремонтник», в той час як в програмі реабілітації зазначено «слюсар з дрібного ремонту з обмеженим обсягом прані». Тобто, займана посада не відповідала дозволеним у індивідуальній програмі реабілітації та у висновках МСЕК. При цьому, Товариство не мало вакантних штатних одиниць, умовам яких відповідають вимогам до професії позивача.

Відповідно до доповідних записок працівники Товариства скаржаться керівнику щодо неможливості позивачем виконувати роботу, через свій стан здоров`я. Крім того, працівники підтверджують, що робота у Товаристві є важкою для позивача, враховуючи його стан здоров`я.

Таким чином, у зв`язку із невідповідністю позивача займаній посаді за станом здоров`я, що прямо визначено висновками МСЕК, представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити.

17.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в поданих до суду позові та запереченнях на відзив.

В свою чергу, представник відповідача заперечувала проти позиву посилаючись на обставини, викладені в відзиві та запереченнях на позов.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу і дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК).

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Крім того, пунктом шостим статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.

Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так судом встановлено, що 11 квітня 2005 року позивача ОСОБА_1 прийнято до ТОВ «Агрофірма» Дніпропетровська» на посаду слюсаря-ремонтника (а. с. 16).

Наказом № 284к від 15 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 звільнений з вищезазначеної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю стану здоров`я працівника, що перешкоджає продовженню даної роботи. В даному наказі вказано його підстави: у зв`язку з отриманням довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААБ № 618527 від 03.06.2020 виданої за актом огляду МСЕК № 627 ОСОБА_1 , в якому зазначено, що останньому протипоказана важка фізична праця, психоемоційне навантаження та рекомендовано роботу черговий в приміщенні та озеленювач. Оскільки ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» не має вакантної посади на більш легшій роботі, яка б відповідала вимогам до робочого місця та посади встановленим Актом МСЕК та немає роботи черговий в приміщенні та озеленювач (а.с. 16, 47-48).

Як вбачається із висновку МСЕК від 27 травня 2020 року, ОСОБА_1 з 01 червня 2020 року встановлена 3 група інвалідності на строк до 01 червня 2022 року, дата чергового переогляду 10 травня 2022 року, та в п.12 зазначений висновок про умови праці, в якому вказано: «протипоказана важка фізична праця, психоемоційні навантаження. Дозволено: Черговий в приміщенні, озеленювач (а.с.13).

В індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 528 від 27 травня 2020 року, у таблиці «рекомендації МСЕК» визначено, що позивач може працювати слюсарем з дрібного ремонту з обмеженим обсягом праці. (а.с. 14-15).

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-ремонтника на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗУпП і поновлення його на посаді, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 170 КЗпП України встановлено, що працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

У разі виявленої невідповідності працівників займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню цієї роботи, звільнити їх можна, лише якщо вони відмовляються від переведення на іншу, легшу роботу, тоді як звільнення інших працівників з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо їх перевести на іншу роботу, оскільки такої нема, чи в разі відмови працівників від такого переведення.

Аналізуючи правові норми пункту другого частини першої статті 40 КЗпП України та частини першої статті 170 КЗпП України, роботодавець може звільнити працівника у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, лише у випадках:

за умови відмови працівника від переведення на іншу легшу роботу згідно з рекомендаціями медичного висновку відповідно до вимог статті 170 КЗпП України;

якщо згідно з медичним висновком працівник визнається непрацездатним i не визначаються види робіт, які він може виконувати в силу такої його працездатності та необхідності охорони його здоров`я.

Неможливість належного виконання трудових обов`язків за станом здоров`я повинна бути підтверджена медичним висновком.

Із матеріалів справи вбачається, що висновком МСЕК від 27 травня 2020 року ОСОБА_1 з 01 червня 2020 року встановлена 3 група інвалідності на строк до 01 червня 2022 року, дата чергового переогляду 10 травня 2022 року, та в п.12 зазначений висновок про умови праці, в якому вказано: «протипоказана важка фізична праця, психоемоційні навантаження. Дозволено: Черговий в приміщенні, озеленювач (а.с.13). В індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 528 від 27 травня 2020 року, у таблиці «рекомендації МСЕК» визначено, що позивач може працювати слюсарем з дрібного ремонту з обмеженим обсягом праці. (а.с. 14-15).

В той же час, з вказаного висновку МСЕК не вбачається, що ОСОБА_1 визнаний непрацездатним.

Так, частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, виходячи з позицій сторін, в порушення вимог частини п`ятої статті 6 Закону України «Про охорону праці», частини першої статті 170 КЗпП України позивачу не було запропоновано тимчасове переведення на іншу, легшу, роботу на строк, визначений МСЕК.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від переведення на іншу, легшу, роботу, та така робота відповідачем йому запропонована не була, суд вважає, що звільнення позивача було проведено з порушенням вимог чинного законодавства.

Також суд не може взяти до уваги доводи відповідача про те, що ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» не має вакантної посади на більш легшій роботі, яка б відповідала вимогам до робочого місця та посади встановленим Актом МСЕК та немає посад: черговий в приміщенні та озеленювач, оскільки законодавець виходить із того, що роботодавець завжди має можливість використовувати працю осіб, які потребують за станом здоров`я переведення на іншу, легшу, роботу. А ні частина першої статті 170 КЗпП України, а ні стаття 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не пов`язують обов`язок роботодавця з його можливостями щодо переведення працівника на іншу, легшу, роботу.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позиву твердження відповідача про те, що законодавством не передбачено створення нових робочих місць для інвалідів, а поновлення позивача на займаній посаді є неможливим через стан його здоров`я оскільки відповідно до вимог КЗпП України, та частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства. В даному випадку відповідачем не виконано вимоги вище зазначених норм законодавства та не було запропоновано позивачу тимчасову легшу роботу, як того вимагає законодавство.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнати незаконним та скасування наказу директора ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» від 15.06.2021 № 284-К про звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-ремонтника на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗУпП України і поновлення його з 15.06.2021 на посаді слюсаря-ремонтника ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська», обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнути з відповідача на користь позивач середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.06.2021 по дату винесення судового рішення, суд виходить з наступного:

Ч. 1 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно роз`яснень наданих в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. N 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Згідно довідки ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська» від 29.07.2021, наданої на адвокатський запит представника позивача, середній розмір денної заробітної плати за останні два місяці складає 563,59 грн. Відомості вказані в даній довідці позивачем не заперечуються.

Відповідач жодних заперечень чи власного розрахунку до вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.06.2021 по дату винесення судового рішення, до суду не надав і в судовому засіданні такої вимоги не заперечував.

Крім того, відповідачем не надано суду жодних відомостей про здійснені виплати позивачу при звільнені, що можуть бути враховані судом при обрахунку розміру середнього заробітку, що слід стягнути на користь позивача.

Отже, розрахунок середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, виходячи із розміру середньоденного заробітку 563,59 грн.

Враховуючи розмір середньоденної заробітної плати та кількість днів вимушеного прогулу - 121, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 68194 грн. 39 коп. (563,59 грн х 121 днів), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без утримання податків та обов`язкових платежів.

Іншим фактичним обставинам повідомленим сторонами, суд не надає оцінки в рішенні суду, так як вони не мають значення для вирішення даної справи в межах заявлених позовних вимог та заперечень проти них.

Згідно ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (п.2 ) і поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника (п. 4).

Таким чином, слід допустити негайне виконання рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, тобто, 12 398 грн. 98 коп.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

З урахуванням повного задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору, розмір якого визначено Законом України «Про судовий збір» та становить 2270 грн.

Відомості про інші судові витрати, понесені сторонами, суду не надані.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» від 15 червня 2021 № 284-К «Про звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-ремонтника на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді слюсаря-ремонтника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» з 15 червня 2021 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» (місце знаходження: вул. Солідарності, 543, смт Обухівка, Дніпровського району Дніпропетровської області) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 68194 грн. 39 коп. (шістдесят вісім тисяч сто дев`яносто чотири грн. 39 коп.).

Допустити негайне виконання рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць 12 398 грн. 98 коп. (дванадцять тисяч триста дев`яносто вісім грн. 98 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» на користь держави судові витрати в сумі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2021 року.

Суддя: В. О. Говоруха