ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 456/2582/18

провадження № 61-9527св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - державне підприємство «СЕТАМ», корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 року у складі судді Янко Б. Я. та постанову Львівського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у складі колегії суддів Струс Л. Б., Шандри М. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати електронні торги, організовані ДП «СЕТАМ» 05 вересня 2016 року на добровільне придбання лота № 166188 (нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 634,7 м? з ціною продажу 4 779 200 грн), такими, що відбулися.

Одночасно з поданням позову ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 634,7 м? та шляхом заборони недержавному пенсійному фонду Національного банку України виставляти на електронні торги для продажу зазначене нерухоме майно, а ДП «СЕТАМ» - організовувати електронні торги, предметом продажу яких є вказані нежитлові приміщення.

В обґрунтування вимог заяви вказував, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення, оскільки відповідач може безперешкодно відчужити нерухоме майно, яке було предметом електронних торгів, дійсність проведення яких доводить позивач у межах даного спору. Вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити нові судові спори за участю нового власника нерухомого майна у випадку його повторної реалізації відповідачем.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 року заяву задоволено:

- накладено арешт на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 634, 7 м? шляхом заборони їх відчуження;

- заборонено вчиняти відповідачу корпоративному недержавному пенсійному фонду Національного банку України певні дії, а саме: виставляти на електронні торги для продажу нерухоме майно - нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 634, 7 м?, а відповідачу державному підприємству «СЕТАМ» заборонено організовувати електронні торги, предметом продажу яких є вищевказане майно.

Суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення або неможливості вирішення судового спору, а вид забезпечення позову, який просить вжити позивач, відповідає змісту права, про захист якого він звернувся до суду, та обраному ним способу захисту.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України задоволено частково:

- ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 року в частині вирішення вимог заяви про заборону відчуження та заборону вчиняти відповідачу корпоративному недержавному пенсійному фонду Національного банку України певні дії, а саме виставляти на електронні торги для продажу нерухоме майно - нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 634, 7 м?, та в частині заборони відповідачу державному підприємству «СЕТАМ» організовувати електронні торги, предметом продажу яких є вказане майно, скасовано та відмовлено в задоволенні заяви в цій частині;

- ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 року в частині накладення арешту на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 634, 7 м?, залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині вимог про накладення арешту на спірне нерухоме майно, оскільки такий вид забезпечення позову не завдає шкоди сторонам та забезпечує збереження майна у власності відповідача до вирішення спору по суті.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині вирішення вимог про заборону відповідачам вчиняти певні дії, апеляційний суд виходив із того, що відповідні заходи забезпечення позову вжиті з порушенням положень частини сьомої статті 150 ЦПК України, згідно якої не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Аргументи учасників справи

08 травня 2019 року корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 року та на постанову Львівського апеляційного суду від 19 березня 2019 року. Просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Указує, що суди не обґрунтували, яким чином невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду по суті спору. Вважає, що забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно допускається лише у спорах майнового характеру, а тому обраний ОСОБА_1 вид забезпечення позову є неспівмірним заявленим позовним вимогам.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року справа призначена до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд враховує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявників від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Предметом спору в даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання прилюдних торгів такими, що відбулися. Таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню, а тому суди попередніх інстанцій помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний позивачем спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду в цій справі.

Накладення арешту на нерухоме майно не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Тому висновок судів першої та апеляційної інстанцій зроблений з порушенням норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи викладене, наявні правові підстави для задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового рішення про відмову в задоволення заяви про забезпечення позову, з ОСОБА_1 на користь корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 3 683 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України задовольнити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 березня 2019 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України судовий збір за розгляд справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 3 683 грн.

Із моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2018 року та постанова Львівського апеляційного суду від 19 березня 2019 року втрачають законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук