Справа № 404/7837/20
Номер провадження 2/404/2328/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

Головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Тригубенко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, просила:

- визнати недійсним договір між батьками про сплату аліментів від 15 жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Царіченко Н.В. зареєстрований під № 787;

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 збитки, спричинені ОСОБА_1 оманом, в подвійному розмірі в сумі 755942 грн. 12 коп.;

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку за період з дня подачі позовної заяви до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування поданого позову зазначено, що відповідач, ОСОБА_2 є батьком їхнього з позивачем спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач працює на посаді старшого диспетчера Державної авіаційної служби України (Украерорух).

Позивач вказує, що 15 жовтня 2011 року між нею та відповідачем був укладений договір між батьками про сплату аліментів на дитину. Договір посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цариченко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №787.

Відповідно до п.п.1.2 договору, відповідач зобов`язувався утримувати свого сина та сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, не пізніше 25 числа кожного місяця до досягнення ним повноліття, з урахуванням індексації відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до п. 4 договору, відповідач також зобов`язався брати участь у додаткових витратах на дитину, які пов`язані з санаторно-курортним лікуванням в розмірі 1000 грн. на рік, а також сплачувати суму в розмірі 250 грн. щомісячно на дитячий садок, а в разі її збільшення сплачувати належну суму повністю.

Незважаючи на те, що ОСОБА_2 виконував свої обов`язки згідно договором щодо виплати аліментів та оплати садочка, згодом між ними стали виникати непорозуміння відносно участі відповідача у додаткових витратах, які були необхідними у зв`язку з виникненням у сина проблем зі здоров`ям, а також для розвитку та навчання сина у школі. З часу укладення договору, тобто з 2011 року пройшло майже 9 років, за цей час вин виріс, пішов у школу. Втрати на його гармонійний розвиток та навчання значно збільшились, але відповідач не вважав за необхідне нести додаткові витрати, вважаючи достатньою мінімальну суму аліментів. Відповідач відмовився взяти участь у таких додаткових витратах на 11 - річну дитину - школяра, як придбання комп`ютеру. В цей час необхідність якісного комп`ютера для школяра не викликає сумнівів, так само як і відвідування дитиною гуртків, басейну та іншого з метою розвитку здібностей дитини.

Вказано, що на початку 2018 року із декларації про доходи відповідача за 2017 рік, яка була оприлюднена в Інтернеті, позивачу випадково стало відомо, що відповідач має значні доходи та декілька джерел доходу, про які він замовчував при укладанні договору. Вона прийняла рішення змінити спосіб отримання аліментів, а саме: розірвати договір між батьками про сплату аліментів від 15 жовтня 2011 року, який фактично визначав сплату аліментів у твердій грошовій сумі та стягнути з відповідача аліменти за рішенням суду в частці від доходу - в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу). У квітні 2018 року звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але їй було відмовлено з посиланням на чинний договір та інші способи захисту порушених прав. Під час підготовчого засідання по справі № 404/2390/18 за її клопотанням суд витребував з ГУ ДФС у м. Києві інформацію про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період з 1 квартал 2011 року по 3 квартал 2018 року.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 , їй стало зрозуміло, що саме при укладанні договору, відповідач ввів її в оману, коли стверджував про єдине джерело його доходу та його розмір. Зі змісту відомостей, які отримав суд у 2018 році, вбачається, що на час укладення договору між батьками про сплату аліментів, тобто на 15 жовтня 2011 року, 4 квартал 2011 року, ОСОБА_2 мав декілька джерел доходу: заробітна плата з доплатами в Державній авіаційній службі України, в якій відповідач працював та працює до цього часу, пенсія, виплати по АУ ДП ОПР України.

В 4 кварталі 2011 р. його доходи склали 44259 грн. 79 коп., тобто 14753 грн. 26 коп. у місяць, де 1/4 частина складає 3688 грн. 32 коп. Як вбачається з відомостей, надалі відповідач отримував додатковий дохід - кошти згідно з договорами довічного управління, кошти від здачі майна в лізинг.

Позивач зазначає, що омана відповідача в жовтні 2011 році, мала для неї істотне значення. Вона б ніколи не уклала договір на отримання аліментів у твердій грошовій сумі 1250 грн., якби знала про дійсну заробітну платУ відповідача, інші джерела доходу. Відповідач переконав її не звертатися до суду. Тобто, укладання договору під впливом обману відповідача виявилося істотним порушенням її прав та прав дитини. За грудень 2019 року, відповідач перерахував їй аліменти в сумі 2400 грн., водночас його середньомісячний дохід за 2019 рік складає 52418 грн. 40 коп., де 1/4 частина складає 13104 грн. 60 коп.

Вважає, що при укладанні договору відповідач навмисно цілеспрямовано ввів її в оману, переконавши, що укладення договору на його умовах буде значно краще для неї та дитини. Він пояснив, що отримує лише невелику зарплату держслужбовця, тому, якщо стягувати з нього аліменти за рішенням суду в частці від доходу, розмір аліментів буде значно менше. Даючи згоду на укладення договору у 2011 році у вищевказаній редакції, позивач повірила словам відповідача, що єдиним джерелом доходу є його заробітна плата держслужбовця. Про отримання ним пенсії вона взагалі не здогадувалася, бо на час укладення договору він не досяг віку 60 років. Тобто, відповідач навмисно переконав її, що сума в 1250 грн. є значно більша, ніж вона буде отримувати у випадку звернення до суду.

Відповідно до розрахунків, збитки у вигляді не отриманих аліментів склали, з урахуванням строків позовної давності за три роки, що передує розрахунку, тобто за 2018, 2019, 2020 роки - 377 971 грн. 06 коп., подвійний розмір складає 755942 грн. 12 коп.

Договір, який уклала позивач під впливом обману зі сторони відповідача, порушує права дитини, оскільки вона зазнає матеріальні труднощі, отримуючи від відповідача мінімальний прожитковий мінімум для дитини 11 років. З відомостей вбачається, що відповідач має змогу виплачувати аліменти на утримання сина в більшому розмірі, чим він виплачує на даний час: в сумі 2400 грн., тобто в сумі прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років, як визначено чинним законодавством. Тому, бажає звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів у частці від доходу. Вважає, що такий спосіб стягнення буде справедливим та буде відповідати інтересам дитини.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

01 березня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила від нього сина - ОСОБА_3 . На той час він перебував у шлюбі та мав власну сім`ю. Усвідомлюючи свій обов`язок щодо долі та виховання сина, на підставі ст. 189 СК України, 15 жовтня 2011 року між ним та позивачем було укладено договір про сплату аліментів на дитину.

Всі питання щодо визначення розміру аліментів на утримання дитини, порядку їх сплати, визначення місця проживання дитини та порядок його спілкування з сином, були узгоджені між ними в добровільному порядку за вказаним договором.

Вказано, що не зважаючи на те, що на час укладання договору його матеріальні можливості обмежувалися лише пенсійним забезпеченням й тимчасовою роботою та до цього часу обтяжені непосильними кредитними зобов`язаннями перед «Надра Банк» за кредитним договором № 205/п/29/2008-840 від 08 вересня 2008 року у сумі 158 816 доларів США, він свідомо погодився на запропоновані позивачем договірні умови з розумінням ставлячись до ускладнень в її соціальній адаптації, які зазнавала вона на той час, так як ніде не працювала, після свого звільнення від відбування кримінального покарання за шахрайство.

Відповідач зазначає, що з моменту укладення аліментного договору, починаючи з 25 жовтня 2011 року, він регулярно та в значно більшому розмірі чим це передбачено було чинним законодавством та за аліментним договором, сплачував аліменти. Він регулярно зустрічається з сином, купує йому одяг, взуття та через своїх знайомих передавав додаткові кошти.

Незважаючи на вищевикладене, позивач у квітні 2018 року звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до нього, за яким посилаючись на неналежне виконання ним умов договору, ставила питання про його розірвання та стягнення на її користь відповідних коштів. Суд відмовив у задоволенні її позову. Позивач не оскаржувала рішення, тим самим засвідчивши про своє погодження з ним та відповідно з належним виконання обов`язків за договором.

Зазначено, що обґрунтовуючи заявлений позов з посиланнями на ст.ст. 215, 216 та 203, 230 ЦК України, позивач засвідчив про свою правову невизначеність, так як вказані норми матеріального права за своєю правовою природою різняться, мають різні передумови та наслідки щодо недійсності правочину.

Позивач вважає, що при укладенні спірного договору він мав повідомити та не повідомив її про дійсний розмір доходу та переконав її до укладення спірного правочину, що за її суб`єктивним висновком, має бути підставою для визнання договору недійсним. Такий висновок позивача не співпадає з положеннями чинного законодавства щодо аліментного договору, яке не встановлює таких вимог та не покладає на нього обов`язку про внесення деклараційних відомостей про доходи та їх джерел, а лише передбачає взаємопогоджену домовленість його сторін щодо розміру, способу та порядку їх виплат, згідно припису ст. 203 ЦК України, за якою встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Про відповідність договору вказаним вимогам, вбачається як зі змісту самого договору та фактичних обставин справи, відповідно до яких, нотаріус, яка посвідчувала оскаржуваний договір, перед посвідченням та підписанням його, зміст роз`яснила та надала можливість самостійно прочитати його. Позивач розуміла, який договір вона укладає і бажала укласти аліментний договір на викладених у ньому умовах.

Позивач на час укладання спірного договору, була обізнана не тільки з його сімейним станом, а й станом справ щодо його матеріального забезпечення, виходячи з якого саме вона й встановила вищезазначені умови за спірним договором. В мотивації заявленого позову не зазначено доказів, які б підтвердили вчинення з його боку дій спрямованих на примушення позивача до укладення аліментного договору, створення умов щодо психологічного дискомфорту, підбурювання на проведення дій, які спонукали її укласти договір на умовах, невигідних позивачу, як і не зазначено обставин, які б свідчили про вчинення будь-яких інших протиправних дій з його боку, щоб змушувало її до укладення аліментного договору. При розгляді справи у 2019 році № 404/2390/18 було встановлено про укладення спірного аліментного договору належним чином, за свідомим погодженням його сторін, у відповідності до вимог чинного законодавства та з`ясовані його матеріальні можливості як працюючого пенсіонера, котрі не змінилися, окрім стану здоров`я та здоров`я членів сім`ї. Встановлений за спірним договором розмір аліментів значно більший за мінімальний розмір аліментів встановлений на той час.

На даний час відповідає є пенсіонером за віком. Не зважаючи на погіршений стан здоров`я, змушений тимчасово працювати, будучи обтяженим не тільки поточними життєвими проблемами у власному житті, аліментними обов`язками, а й виконувати умови за кредитним договором у сумі 158 816 доларів США.

05 липня 2021 року від представника позивача, адвоката Замедянської Н.М., до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно якої вона остаточно просила суд вкласти п. 2 прохальної частини позову в наступній редакції: стягнути з відповідача на користь позивача збитки, завдані оманом у подвійному розмірі в сумі 736012 грн. 46 коп.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 серпня 2021 року прийнято заяву представника позивача від 05 липня 2021 року про уточнення позовних вимог, закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

Позивач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином.

В судовому засідання представник позивача, адвокат Замедянська Н.М., підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Стахєєв О.О., просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, із наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір між батьками про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цариченко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 787.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти догорів про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Згідно п. 1 умов договору, відповідач зобов`язався утримувати свого сина ОСОБА_3 та сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.

Відповідно до п. 2 договору, відповідач взяв на себе зобов`язання вищевказану суму аліментів сплачувати не пізніше 25 числа кожного місяця. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації згідно із законом України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до п.4 умов договору, відповідач зобов`язався брати участь у додаткових витратах на дитину, які зумовлено санітарно-курортним лікуванням, становитимуть 1000 грн. на рік. На ці кошти ОСОБА_5 придбаватиме путівку до санаторію, а також квитки на проїзд, а також, сплатою за дитячий садочок у розмірі 250 грн. на місяць, а в разі її збільшення, сплачувати належну суму повністю. Для цього мати повинна надати докази, які будуть стверджувати особливі обставини та розмір додаткових витрат. У разі недосягнення сторонами згоди щодо розміру цих витрат або порядку їх покриття спір вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства.

Договір про сплату аліментів (аліментний договір) є цивільно-правовим договором, відповідно до якого платник аліментів зобов`язується надавати одержувачу аліментів матеріальне утримання на узгоджених ними умовах.

Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Так, СК України не встановлює порядок укладення, зміни, припинення договору про сплату аліментів на дитину, визнання його недійсним, а тому до таких положень застосовуються норми загального законодавства - ЦК України.

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст.ст. 230-233 Цивільного кодексу України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: 1) наявність умислу в діях відповідача, 2) істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, 3) наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що на момент підписання вказаного вище договору відповідач ввів її в оману щодо розміру та джерел своїх доходів, тому він є недійсним. Зміст позовної заяви та пояснення представника позивача свідчать про намагання таким чином змінити розмір визначених за договором аліментів.

Суд вважає, що сторонами в момент укладання договору було погоджено розмір та строк виплати аліментів, тобто умови договору обумовлювались ними, договір укладався сторонами у добровільному порядку, його умови відповідали об`єктивній дійсності, а тому визнавати договір недійсним немає підстав. Жодних належних та допустимих доказів щодо омани позивача при укладанні договору між батьками про сплату аліментів на дитину позивач до суду не надала, наведені нею доводи не можуть слугувати підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним.

Суд звертає увагу позивача, що сторони за певних умов можуть змінити чи розірвати договір.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Оскільки всі інші вимоги є похідними, то суд також прийшов до висновку про відмову у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 20.12.2021 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда