КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9583/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Київ

Справа № 370/2594/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Макарівського районного суду Київської області від 26 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Тандира О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем у 1999 році було укладено шлюб, який розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21.08.2019 року. За час перебування в шлюбі сторони в 2007 році побудували садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який побудований за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними.

Факт закінчення будівництва спірного об`єкту нерухомого майна ще до розірвання шлюбу підтверджується погодженим в Макарівській філії ЕГГ 11.09.2007 року робочим проектом газозабезпечення житлового будинку, з якого вбачається, що на момент газифікації будинку в 2007 році він вже був повністю збудований. Також факт існування будинку задовго до розірвання шлюбу та користування ним підтверджується додатковою угодою до Договору №544/98 від 13.08.2009 року з ВАТ «Київоблгаз» про надання послуг з газопостачання, а також актом повторної перевірки димових та вентиляційних каналів від 14.08.2013 року.

Як стало відомо позивачу, відповідач після розірвання шлюбу оформив право власності на вказаний вище будинок самостійно повністю на своє ім`я. Однак, майно, що збудоване у шлюбі, але введене в експлуатацію одним із подружжя після його розірвання, підлягає поділу як нерухоме майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки сам по собі факт розірвання шлюбу не впливає на правовий статус такого майна, оскільки його будівництво закінчено до розірвання шлюбу.

Враховуючи викладене та посилаючись на ст. ст. 60, 61, 63, 69,70 СК України, ст. 372 ЦК України, позивач просила:

- визнати об`єкт нерухомого майна, а саме садовий будинок загальною площею 102,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер :05:042:0024, об`єктом права спільної сумісної власності як такий, що набутий під час шлюбу позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 ;

- в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину вказаного будинку. Також просила стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого нею судового збору.

Щодо вартості спірного майна позивач зазначила, що оскільки вона не є власником даного майна, то позбавлена можливості отримання звіту оцінки спірного будинку. Поряд з тим, провівши дослідження дійсної вартості будинків на сайтах купівлі-продажу нерухомого майна, з`ясувала, що орієнтовна вартість подібних будинків без земельної ділянки становить 400000 грн., на підтвердження чого додала до позову скрін-шот оголошень з сайту купівлі-продажу нерухомого майна.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 26 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що побудований за час шлюбу спірний будинок, але введений в експлуатацію після розірвання шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя і підлягаєподілу як будинок між колишнім подружжям. Спірний садовий будинок не відноситься до переліку майна, яке є приватною власністю чоловіка або дружини, оскільки побудований шляхом внесення спільних коштів, тому є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Факт закінчення будівництва спірного об`єкту нерухомого майна задовго до розірвання шлюбу підтверджується погодженим в Макарівській філії ЕГГ 11.09.2007 року робочим проектом газозабезпечення житлового будинку, з якого вбачається, що на момент газифікації будинку в 2007 році він вже був повністю збудований. Також факт існування будинку задовго до розірвання шлюбу та користування ним підтверджується Додатковою угодою №1 до Договору №544/98 від 13.08.2009 року з ВАТ «Київоблгаз» про надання послуг з газопостачання, а також Актом повторної перевірки димових та вентиляційних каналів від 14.08.2013 року. Однак, відповідачем було самостійно оформлено право власності на будинок на себе, чим порушено право позивача на отримання власності.

Звертає увагу, що на підтвердження будівництва будинку в 2007 році було надано лист голови ГО СТ «Імпульс», який вказав, що спірний будинок було побудовано в 2007 - 2011 роках повністю, однак даному доказу судом не було надано належної уваги з огляду на відсутність докладної інформації, який саме будинок мається на увазі. Разом з тим, лист голови ГО СТ «Імпульс» містить конкретнуадресу земельної ділянки і будинку, тому посилання суду на неінформативність даного доказу є безпідставними.

Зазначає, що судом було неправомірно визнано надану довідку головою ГО СТ «Імпульс» недопустимим доказом, адже відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №225895896 від 28.09.2020 року, підставою для державної реєстрації права власності були довідка про членство в садовому товаристві, належність земельної ділянки, садового будинку та їх адреса, серія та номер 15/11, виданий 07.11.2019 року, видавник: СТ «Імпульс».

Тобто довідка СТ «Імпульс» була одним з двох документів, які явились підставою для реєстрації права власності на спірний будинок і цього виявилося достатньо. Щодо вказівки суду на відсутність технічного паспорту як доказу початку будівництва, то це не ґрунтується на вимогах жодного нормативного акту, адже вказаний документ ніколи не містить інформації про початок та кінець будівництва.

Звертає увагу на членську книжку СТ «Імпульс», яка була видана на ім`я відповідача 31.10.2004 року на ділянку № НОМЕР_1 , яка підтверджує набуття членства відповідачем 31.10.2004 року замість іншої особи і сплату вступного внеску ним. Вважає, що в сукупності вказані вище документи підтверджують факт набуття спірного будинку після 2004 року, тобто в період перебування сторін в шлюбі.

Крім того, посилання суду на відсутність клопотання про призначення експертизи для встановлення вартості спірного садового будинку є необґрунтованим, адже позивач не зверталася з позовом про стягнення коштів чи вартості будинку, орієнтовна оцінка майна була наведена для визначення розміру судового збору, яке підлягає сплаті при зверненні до суду. Щодо необхідності проведення будівельно-технічної експертизи, то в даній справідостатньо доказів для винесення рішення щодо строку, коли садовий будинок було побудовано - орієнтовні початок і кінець будівництва, однак якщо суд вважав, що така експертиза є необхідною, то можливість роз`яснення стороні такої необхідності чиннимзаконодавством не заборонено. В даній справі, якщо суд вбачав необхідність отримання нових доказів чи призначення експертизи, він мав право перейти до загального позовного провадження і отримати поясненнявід сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за наявними в матеріалах справи адресами, в тому числі за адресою зареєстрованого місця проживання, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що право приватної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме - садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер :05:042:0024, зареєстроване за ОСОБА_3 18 грудня 2019 року, тобто після розірвання шлюбу між сторонами, та підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №225895896 від 28.09.2020 року (а.с. 29).

Крім того, як вбачається із вказаної Інформаційної довідки, підставою для проведення державної реєстрації зокрема є технічний паспорт на садовий (дачний) будинок, виданий 05.12.2019 року, тобто технічний паспорт був виданий також після розірвання шлюбу між сторонами.

Оцінюючи надані позивачем на підтвердження факту завершення будівництва спірного садового будинку ще до розірвання шлюбу наступні документи: робочий проект газозабезпечення житлового будинку, погоджений в Макарівській філії ЕГГ 11.09.2007 року, додаткову угоду до Договору №544/98 від 13.08.2009 року з ВАТ «Київоблгаз» про надання послуг з газопостачання, акт повторної перевірки димових та вентиляційних каналів від 14.08.2013 року, - суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані документи не є належними доками на підтвердження факту закінчення будівництва об`єкту нерухомого майна, а також початку його будівництва.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року, а право власності на спірний будинок було зареєстроване за відповідачем 18 грудня 2019 року, проте позивачем не надано належних та допустимих доказів (будівельний паспорт, проектна документація, повідомлення про початок будівництва тощо), з яких би можна було встановити початок будівництва, що є ключовим у вирішенні даного спору, а саме на підтвердження факту початку будівництва об`єкту нерухомого майна саме у період перебування сторін у шлюбі.

Також суд зазначив, що скрін-шоти оголошень з сайту купівлі-продажу нерухомого майна з інтернет-ресурсу не можуть бути належними та допустимими доказами дійсної ринкової вартості спірного садового будинку, а є лише припущенням позивача, на якому не може ґрунтуватися рішення суду. Будь-яких інших доказів дійсної його вартості суду не надано.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідають обставинам справи.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того,на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року у справі №760/25599/18 було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 21.08.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 12).

Згідно з довідкою СТ «Імпульс» №10/05 від 26.10.2020 року власником земельної ділянки у складі ГО садівницьке товариство «Імпульс» згідно державного акту на право користування та кадастрового плану є ОСОБА_3 . На вказаній земельній ділянці у 2007-2011 році збудовано садовий будинок та будівлі господарського призначення за адресою: АДРЕСА_2 , будинок газифіковано, право власності на нерухоме майно належить власнику ОСОБА_3 , згідно свідоцтва на право власності 2019 року. (а.с. 34)

Виходячи зі змісту даної довідки вбачається, що спірний будинок був побудований на земельній ділянці АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , а тому висновок суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи даних про те, на якій саме земельній ділянці був побудований спірний будинок, є необґрунтованим.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №225895896 від 28.09.2020 року, право приватної власності на об`єкт нерухомого майна - садовий будинок; опис об`єкта: садовий будинок під літерою «А» загальною площею 102,9 кв.м., Б-сарай, №1 - колодязь, №2-вигрібна яма, №3-ворота з хвірткою, №4-огорожа; які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер :05:042:0024, зареєстроване 18 грудня 2019 року за ОСОБА_3 . (а.с. 29).

Як встановлено з вказаної Інформаційної довідки, підставою для державної реєстрації права власності стали наступні документи: довідка про членство в садовому товаристві, належність земельної ділянки, садового будинку та їх адреса, серія та номер : 15/11 виданий 07.11.2019 року СТ «Імпульс»; технічний паспорт на садовий ( дачний) будинок, серія та номер 11 виданий 05.12.2019 року ФОП ОСОБА_4 ( а.с. 29).

Разом з тим, як вбачається з копії членської книжки, виданої Садівницьким товариством «Імпульс», відповідач ОСОБА_3 є членом вказаного садівничого товариства з 31 жовтня 2004 року ( а.с. 84).

Як вбачається з копії державного акту про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , зазначений державний акт серії ЯД № 907644 видано 19 вересня 2007 року на підставі розпорядження Макарівської РДА від 08 листопада 2005 року № 466.

Відповідно до вказаного державного акту ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:042:0024, площею 0,081 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої на території Колонщинської сільської ради, СТ «Імпульс», ділянка № НОМЕР_1 .( а.с. 105).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 зазначила, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято її доводи про те, що факт закінчення будівництва спірного об`єкту нерухомого майна задовго до розірвання шлюбу підтверджується погодженим в Макарівській філії ЕГГ 11.09.2007 року робочим проектом газозабезпечення житлового будинку, з якого вбачається, що на момент газифікації будинку в 2007 році він вже був повністю збудований. Також факт існування будинку задовго до розірвання шлюбу та користування ним підтверджується додатковою угодою №1 до договору №544/98 від 13.08.2009 року з ВАТ «Київоблгаз» про надання послуг з газопостачання, а також актом повторної перевірки димових та вентиляційних каналів від 14.08.2013 року.

Зазначені доводи колегія суддів вважає обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про неналежність зазначених доказів - помилковим, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 3.21 Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці № 254 від 01.10.1997 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.05.1998 року за № 318/2758, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин ( втратили чинність на підставі наказу від 15.05.2015 року), приймання закінченого будівництвом об`єкта систем газопостачання оформляється актом за формою обов`язкового додатка 9 СНиП 3.05.02-88, на підставі якого виконується пуск газу і видача власнику (замовнику) дозволу на проведення пусконалагоджувальних робіт. Коли проведення пусконалагоджувальних робіт не потрібне, акт приймальної комісії є дозволом на введення об`єкта в експлуатацію. Відповідно до п.3.22 Правил не допускається приймання в експлуатацію незакінчених будівництвом об`єктів.

Як вбачається з робочого проекту газозабезпечення житлового будинку в СТ «Імпульс», с. Миколаївка, Колонщинської сільської ради Макарівського району, виконаного ПП «Вікторія» у 2007 році на замовлення ОСОБА_3 , вказаний проект розроблено згідно з нормами, правилами та державними стандартами і забезпечує експлуатацію будівель, при дотриманні передбачених заходів.

Вказаний проект містить технічні умови на приєднання житлового будинку в СТ «Імпульс» с. Миколаївка, що належить ОСОБА_3 , до систем газопостачання, що видані 21.08.2007 року Макарівською філією з експлуатації газового господарства ВАТ «Київоблгаз» ( а.с. 16).

Зазначений проект розроблений на підставі: пояснювального креслення, технічних умов Макарівського УЕГГ № 28514 від 21.08.2007 року; висновку щодо придатності димових та вентиляційних каналів, виданих до початку монтажу; витягу із генплану. Проектом передбачається підключення газових приладів до існуючої газової мережі низького тиску на виході КБРТ. Проект містить план житлового будинку, із зазначенням його технічних характеристик та проектом газопроводу, відображеному на плані будинку.

Відповідно до п. 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999 року, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку.

Газопостачальні підприємства, що здійснюють постачання природного газу на закріпленій території, не мають права відмовити споживачеві, об`єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору.

Відповідно до п. 1 Правил об`єктом споживача є територіально відокремлена газифікована споруда ( житловий будинок, квартира, майстерня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування.

Відповідно до п.1.3 Типового договору про надання послуг з газопостачання, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики № 1 від 04.01.2000 року, в редакції постанови № 783 від 07.09.2005 року, до даних про характеристику об`єкта надання послуг, що зазначається у додатку до договору або в розрахунковій книжці/платіжному документі встановленого зразка, належить вказівка про опалювальну площу приватного будинку, наявність інших опалювальних приміщень.

Таким чином, виходячи з вимог зазначених нормативних актів, послуги з газопостачання можуть бути надані до об`єкта споживача, яким є житловий будинок, що належить споживачеві на правах власності або користування, тобто будинок як об`єкт нерухомого майна має бути завершений будівництвом.

Як вбачається з додаткової угоди № 1 до договору про надання послуг з газопостачання, 13 серпня 2009 року між ВАТ «Київоблгаз» та ОСОБА_3 як споживачем було укладено договір № 544/98 від 13 серпня 2009 року про надання послуг з газопостачання.

Відповідно до акту № 4-0682 від 14.08.2013 року повторної перевірки димових та вентиляційних каналів, складеного працівниками ТОВ «Облгазбезпека», димові та вентиляційні канали будинку АДРЕСА_1 , абонент - ОСОБА_3 , - відповідають технічним умовам та придатні для виведення продуктів згорання від побутових газів. Умови безпечної експлуатації газоспоживального обладнання в газифікованому приміщенні відповідають вимогам ДБН В.5-20-2001 та Правилам безпеки систем газопостачання України ( а.с. 28) .

Таким чином, із наданих доказів у їх сукупності, враховуючи вимоги вищевказаних нормативних актів, вбачається, що станом час укладення договору про надання послуг з газопостачання від 13 серпня 2009 року будинок АДРЕСА_1 був завершений будівництвом.

Про вказану обставину свідчать також матеріали наданої державним реєстратором Господарець О.О. Бородянської селищної ради реєстраційної справи № 227, з якої вбачається, що у березні 2018 року ОСОБА_3 , з метою перевірки реєстрації права власності та з`ясування обсягу документів, необхідних для реєстрації права власності, звертався з заявою до Північного бюро технічної інвентаризації, яке є правонаступником КП КОР «Макарівське БТІ».

Як вбачається з відповіді Північного бюро технічної інвентаризації від 14 березня 2018 року на заяву ОСОБА_3 , станом на 31 грудня 2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна - садовий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 165).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Як вбачається зі змісту заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що була сформована державним реєстратором Бородянської селищної ради Господарець О.О. 18 грудня 2019 року, документи для державної реєстрації права власності були подані ОСОБА_3 відповідно до п.42, 43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( а.с. 163).

Разом з тим, зазначеними пунктами 42, 43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Згідно з п. 43 Порядку, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги.

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою

Як встановлено Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для державної реєстрації права власності стали наступні документи: довідка про членство в садовому товаристві, належність земельної ділянки, садового будинку та їх адреса, серія та номер : 15/11 виданий 07.11.2019 року СТ «Імпульс»; технічний паспорт на садовий ( дачний) будинок, серія та номер 11 виданий 05.12.2019 року ФОП ОСОБА_4 ( а.с. 29).

Крім того, як вбачається з щорічної декларації за 2016 рік заступника директора Промислово-економічного коледжу Національного авіаційного університету Жураківської Тамари Олександрівни, опублікованої в Єдиному державному реєстрі декларацій, та яка знаходиться у відкритому доступі, повну копію якої позивачем було надано до матеріалів справи на стадії апеляційного розгляду справи, у вказаній декларації позивач ОСОБА_1 задекларувала наявність у спільній власності її та чоловіка ОСОБА_3 садового (дачного) будинку АДРЕСА_3 ( а.с. 141-142).

Таким чином, виходячи зі змісту наведених доказів, колегія суддів дійшла висновку, що садовий будинок, загальною площею 102,9 кв.м., з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер :05:042:0024, яка була передана у власність ОСОБА_3 на підставі розпорядження Макарівської РДА від 08.11.2005 року, було побудовано подружжям позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 у період перебування у шлюбі.

Враховуючи, що садовий будинок з надвірними і господарськими спорудами був збудований сторонами у шлюбі, що розірваний рішенням суду від 21 серпня 2019 року, але право власності на будинок було зареєстровано відповідачем після розірвання шлюбу - 18 грудня 2019 року, тому вказане нерухоме майно підлягає поділу як набуте подружжям у період шлюбу, оскільки сам по собі факт розірвання шлюбу не впливає на правовий статус такого майна, адже його будівництво було закінчено до розірвання шлюбу.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України , майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Враховуючи, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку об`єкта спільної сумісної власності, і питання щодо присудження одній із сторін грошової компенсації позивачем не заявлялось, колегія суддів вважає за необхідне вирішити спір шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частку нерухомого майна, залишивши майно у спільній частковій власності.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача є обґрунтованими, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору на загальну суму 5420 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 26 березня 2021 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати садовий будинок, загальною площею 102,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, кадастровий номер :05:042:0024, об`єктом права спільної сумісної власності, набутим під час шлюбу подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину садового будинку, загальною площею 102,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер :05:042:0024.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 5420 грн. 40 коп.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.