провадження № 2-ві/752/42/21
УХВАЛА

16.12.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому в справі - судді Чередніченко Н.П. при розгляді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянкисуд

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки

14.12.2021 року позивач звернувся до суду з заявою про відвід головуючому в справі - судді Ольшевській І.О., зазначає про те, що внаслідок порушення головуючим суддею норм процесуального права , чим позбавили його на чесний та об`єктивний суд.

Вважає, що головуючий у справі не може приймати участь у розгляді справи, оскільки було допущено ряд процесуальних порушень при розгляді вказаної справи, що на думку позивача, викликає сумніви щодо об`єктивності судді Чередніченко Н.П..

Ухвалою суду від 14.12.2021 року відвід визнано необґрунтованим.

Відповідно до ч.8 ст.40 ЦПК України учасники справи в судове засідання не викликалися.

Дослідивши обставини, приведені в заяві, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про відвід, виходячи з наступного.

Статтею 36 ЦПК України визначений перелік підстав для відводу (самовідводу) судді, серед яких є наявність обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Підстави, викладені позивачем в обгрунтування поданої заяви про відвід, не ґрунтуються на законі, фактичних обставинах справи, і є лише його суб"єктивною точкою зору, сформованою на власному баченні вимог закону та дій головуючого при розгляді справи.

Відповідно до ст.ст.43, 49 ЦПК України учасники судового розгляду наділені не лише широким колом прав, але й обов`язком добросовісно користуватися ними та не допускати зловживань наданими законом процесуальними правами.

Згідно з частинами 2 та 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Так, у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи.

Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі №5-15п12).

Відповідно до ч. 4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не можу бути підставою для відводу.

Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), виключно з підстав, передбачених ст.36 ЦПК України, що виключає можливість їх розширеного тлумачення.

Обставини, на які посилається у заяві про відвід судді фактично зводяться до незгоди із процесуальними рішеннями судді, які приймалися нею при розгляді вищевказаної справи .

Суд дослідивши наведені в заяві про відвід доводи, вважає, що заявлений ОСОБА_4 відвід не містить будь-яких належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність обставин та підстав для відводу судді Ольшевської І.О. що передбачені зазначеними нормами ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що заявлений відвід необґрунтований, підстави передбачені ст.ст.36, 37 ЦПК України відсутні, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.33, 34, 36 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючому в справі - судді Ольшевській І.О. при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя