Справа №443/1141/20
Провадження №2/443/701/21
РІШЕННЯ

іменем України

19 лютого 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю: секретаря судового засідання Кушнір М.І.

предстанвика позивача адвоката ГивеляВ.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Гніздичівська селищна рада про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом в якому просять визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 у розмірі по 1/2 частині.

Позовні вимоги мотивують тим, що 26 квітня 1974 року Виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради прийнято рішення №41 про виділення бабусі позивачів ОСОБА_4 земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво у АДРЕСА_1 ), розміром 0,8 га. 5 червня 1975 року Виконавчим комітетом Жидачівської ради прийнято рішення №232 про затвердження рішення Гніздичівської селищної Ради від 26 квіт 1974 року та надано право ОСОБА_4 на проведення житлового будівництва за адресою вказаною вище. На підставі вказаних рішень, ОСОБА_4 було видано свідоцтво про забудову, а 11.05.1988 року акт прийняття в експлуатацію індивідуального будинку.

Позивачі стверджують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їх бабця ОСОБА_4 померла, не завершивши реєстрацію права власності на спірний будинок. За життя ОСОБА_4 залишила заповіт, за яким усе своє майно заповіла своєму синові та батькові позивачів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачів, після смерті якого відкрилася спадщина на спірний житловий будинок. Проте, заповіту ОСОБА_5 не залишив, а тому спадкування його майна відбувається за законом. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є позивачі, як брат та сестра, а також дружина ОСОБА_3 . Приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Відтак, позивачі змушені звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 21.09.2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 11.11.2020 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов з мотивів навудених у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, подала заяву, згідно якої позов підтримує та просить розглядати справу у її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої позов визнає та просить проводити розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить проводити розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 26 квітня 1974 року Виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради прийнято рішення №41 про виділення бабусі позивачів ОСОБА_4 земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво у АДРЕСА_1 ), розміром 0,8 га (а.с.15).

5 червня 1975 року Виконавчим комітетом Жидачівської ради прийнято рішення №232 про затвердження рішення Гніздичівської селищної Ради від 26 квітня 1974 року та надано право ОСОБА_4 на проведення житлового будівництва за адресою вказаною вище (а.с. 16).

На підставі вказаних рішень, ОСОБА_4 видано свідоцтво про забудову (а.с.17), а 11.05.1988 року акт прийняття в експлуатацію індивідуального будинку (а.с.18-20).

Предметом спору у даній справі є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабця позивачів ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.12).

ОСОБА_4 за життя не завершила реєстрацію права власності на спірний будинок.

За життя ОСОБА_4 залишила заповіт посвідчений секретарем Гніздичівської селищної ради (а.с. 24), за яким усе своє майно заповіла синові батькові позивачів ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачів ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.14).

Оскільки, ОСОБА_5 не залишив заповіту, належне йому майно підлягає спадкуванню за законом.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є позивачі, як брат та сестра, а також дружина відповідачка по справі ОСОБА_3 , які проживали разом із ОСОБА_5 та були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка ВК Гніздичівської селищної ради №923 від 13.08.2019 року (а.с.25).

ОСОБА_3 у заяві від 09.11.2020 року вказала про те, що не претендує на частку у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.26).

Згідно технічного паспорту від 28.08.2019 року (інвентаризаційна справа 738), будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 складається із: 1) житловий будинок (А-1), 2) сходи (а), 3) літня кухня (Б), 4) сарай (В), ар аж (Г), 6) гараж (Д), 7) ворота (1), огорожа (2), огорожа (3), колодязь (к) (а.с. 27-32).

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 , який належав на праві власності батькові позивачів ОСОБА_5 , що підтверджено наявними у справі доказами, які перелічені вище.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивачів правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належала померлому ОСОБА_5 (спадкове майно), перешкоджає їм в реалізації спадкових прав, зокрема, - оформленню спадщини нотаріусом.

Відтак, враховуючи вищенаведене, вимога про визнання за позивачами права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 по 1/2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає до задоволення.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачка визнала позов, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 лютого 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка