Київський районний суд м. Полтави
Справа № 2-95/11/1609
Провадження № 4-с/552/10/21
У Х В А Л А

іменем України

22.02.2021 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Гречківської Ю.В.,

представника стягувача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду скаргу ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Юлії Володимирівни, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 05.02.2021 звернулася в Київський районний суд м. Полтави зі скаргою на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Юлії Володимирівни.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні в відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 57271973 з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави в справі № 2-95/11 про звернення стягнення на заставлене майно - трикімнатна квартира в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , за рахунок вартості якої погасити зобов`язання по кредитному договору № 805 к-ф від 07.10.2008 в сумі 61024,14 доларів США, шляхом реалізації предмета іпотеки проведенням прилюдних торгів з початковою вартістю предмета іпотеки 278250 грн.

21.01.2021 ОСОБА_4 отримала повідомлення про результат визначення оцінки майна, з яким не погоджується. Вважає, що при проведення оцінки майна мали місце порушення п. 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджені постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2003 № 1440, який передбачає, що проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки, але оцінював не входив до житлового приміщення, тому не міг з ним ознайомитись.

Також заявник вказувала, що у неї у власності не знаходиться інше нерухоме майно, тому на квартиру АДРЕСА_2 поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В своїй скарзі ОСОБА_4 просила визнати недійсною оцінку нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_4 , проведену суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» станом на 19.01.2021 в межах процедури виконавчого провадження. Просила визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Ю.В. щодо передачі на реалізацію нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 . Просила також зупинити реалізацію нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 та постановити, що ухвала про зупинення реалізації нерухомого майна підлягає негайному виконанню.

В судовому засіданні представники заявника повністю підтримали вимоги скарги, посилаючись на викладені в ній обставини.

Державний виконавець в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечувала, з тих підстав, що квартира АДРЕСА_2 не використовується боржником ОСОБА_4 як місце постійного проживання, тому норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на таке майно. В задоволенні скарги ОСОБА_4 просила відмовити.

Представник стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» в задоволенні скарги просив відмовити, вважає, що заявником не зазначено, як саме її права порушені оскаржуваною оцінкою майна, не доведено порушення її прав державним виконавцем.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 05 грудня 2011 року в справі 2-95/11 звернуто стягнення на заставне майно: трикімнатну квартиру загальною площею 77,2 кв.м., житловою площею 53,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.07.2008 управлінням житлово-комунального господарства, зареєстрованого в КП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 29.07.2008 в реєстровій книзі №152 за №20887, реєстровий номер 24129629, за рахунок вартості якої погасити зобов`язання по кредитному договору №805 к-ф від 07.10.2008 в сумі 61024,14 доларів США, шляхом реалізації предмета іпотеки проведенням прилюдних торгів, з початковою вартістю предмета іпотеки 278250,00 грн.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України та ст.ст. 2,18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

В добровільному порядку судове рішення заявником, яка є боржником виконавчого провадження, виконано не було, Київським районним судом м. Полтави по справі видані виконавчі листи.

Також встановлено, що за заявою стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» державним виконавцем Київського ВДВС постановою від 25.09.2018 відкрите виконавче провадження № 52271973 з примусового виконання зазначеного судового рішення.

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює саме обов`язок, а не право державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Заходами примусового виконання рішень відповідно до норм ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як встановлено судом, постановою головного державного виконавця Київського ВДВС у мсті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Ю.В. від 17.12.2020 у виконавчому провадженні № 57271973 призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи». Зазначена постанова у встановленому законом порядку сторонами виконавчого провадження не була оскаржена.

На виконання постанови державного виконавця від 17.12.2020 суб`єкт оціночної діяльності відповідно до звіту про незалежну оцінку майна № 17 визначив ринкову вартість об`єкту оцінки, яким була квартира АДРЕСА_2 , яка за висновком оцінювача склала 1647000 грн (том 2 а.с. 137-177).

Згідно зі статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду.

В даній справі боржник оскаржує оцінку майна в порядку оскарження рішень та дій виконавця.

Звертаючись до суду зі скаргою та заявляючи вимоги про визнання оцінки недійсною, заявник ОСОБА_4 єдиною підставою для визнання оцінки недійсною зазначає порушення оцінювачем п. 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440.

Виключно з цих підстав, про що було наголошено представниками заявника, вважає оцінку майна недійсною.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно із частиною 4 статті 3 зазначеного Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлено у статті 12 цього Закону.

Підставою для проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина 1 статті 10, частина 1 статті 11 Закону України Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

У частині 1 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 зазначеного Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно із частиною 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 (далі - Національний стандарт № 1) є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національний стандарт № 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004№ 1442 (далі - Національний стандарт № 2), також є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Отже, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади процедури оцінювання.

Згідно з положеннями пункту 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Згідно з пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із забезпеченням режиму конфіденційності згідно з умовами договору на проведення оцінки майна та з дотриманням вимог законодавства (пункт 54 Національного стандарту №1).

За змістом пункту 56 Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі. Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Відповідно до пункту 15 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Аналіз норм Національного стандарту № 1свідчить про те, звіт про оцінку майна може бути складений з використанням порівняльного підходу, що не є порушенням п. 50 Національного стандарту № 1,а є одним із можливих застосованих оцінювачем підходів.

Як встановлено дослідженим в судовому засіданні звітом про незалежну оцінку майна № 17 від 19.01.2021 (том 2 а.с. 137-177), в розділі 7. Звіту оцінювач ОСОБА_5 обґрунтував обраний ним для оцінки спірного майна саме порівняльний підхід (том 2 а.с. 151).

Звіт оцінювача № 17 від 19.01.2021 складений у повній, а не у стислій формі. Звіт містить опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (розділ 4.1.), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви.

Також дослідженим звітом встановлено, що оцінювачем на час проведення оцінки визначення вартості спірної нерухомості аналізувались 4 об`єкти порівняння аналогічної нерухомості, про що зазначено безпосередньо у звіті (розділ 8) та надано відповідну таблицю розрахунку коригуючих поправок.

В розділі 4.1. звіту оцінювач зазначив встановлені ним характеристики об`єкту при безпосередньому огляді об`єкту дослідження.

Абзац чотирнадцятий пункту 3 Національного стандарту №1 дає чітке визначення необ`єктивної оцінки. Її встановлення має відбуватись у відповідності до конкретних фактів, а не припущень.

Необ`єктивна оцінка - оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість об`єкта оцінки (абзац чотирнадцятий пункту 3 Національного стандарту №1).

Неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування (абзац п`ятнадцятий пункту 3 Національного стандарту №1).

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що звіт оцінювача № 17 від 19.01.2021 ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість об`єкта оцінки.

Окрім того, заявником ОСОБА_4 на обґрунтування своїх вимог не надано рецензування звіту, як того передбачає абзац п`ятнадцятий пункту 3 Національного стандарту №1, тому відсутні підстави вважати оцінку майна неякісною та/чи недостовірною.

Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним звіту про оцінку нерухомого майна, проведену суб`єктом оціночної діяльності ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» станом на 19.01.2021 в межах процедури виконавчого провадження № 57271973.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Посилання заявника в поданій до суду скарзі на постанову Верховного Суду в справі № 917/628/17 від 15.10.2020 є некоректним, виходячи з відмінності фактичних обставин у справі, що розглядається, та у справі, розглянутій Верховним Судом.

В справі № 917/628/17 судом було встановлено, що експертна оцінка спірного нерухомого майна була проведена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду нерухомого майна, зокрема його внутрішнього огляду, що могло вплинути на визначення вартості оцінюваного майна та, відповідно, призвести до реалізації описаного та арештованого нерухомого майна за заниженою ціною. Крім того об`єкти порівняння для визначення вартості спірної нерухомості аналізувались оцінювачем вже після складання звіту про незалежну оцінку майна, що не ґрунтується на вимогах закону, та про що свідчать додатки до звіту. Також суд встановив, що додані до звіту прайс-листи агентств нерухомості та приватні оголошення, які є його невід`ємною частиною, не є доказами, які підтверджують визначення вартості нерухомого майна порівняльним методом; у пункті 7.1 звіту зазначено, що у зв`язку з обмеженістю і закритістю даних про угоди купівлі-продажу на ринку нерухомості, для розрахунків бралися лістингові (пропозиційні) ціни на подібні об`єкти, які пропонувались у 2019 році з урахуванням поправок на ціну пропозиції; інформація про об`єкти порівняння отримана з мережі Internet (див. пропозиції агентств нерухомості та приватні оголошення в додатках до звіту). Проте як свідчать додатки до звіту, скріншоти сторінок мережі Internet з продажем подібних будівель зроблені 24.12.2019 з 10:57 до 11:04 год, натомість звіт про оцінку нерухомого майна складено 23.12.2019.

У цій справі встановлені відмінні фактичні обставини. Зокрема, звіт про незалежну оцінку майна № 17 від 19.01.2021 проведений з використанням порівняльного підходу з аналізом саме на дату оцінки інших аналогічних об`єктів, щодо яких є інформація про ціни з урахуванням коригуючи поправок, про що наявна відповідна таблиці безпосередньо у звіті оцінювача. При цьому оспорюваний звіт скаредний у повній формі. Достовірність інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна у оцінювача не викликали сумнівів.

Окрім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що визначена оцінювачем ринкова вартість об`єкта оцінки в даній справі є недостовірною.

На підтвердження своїх вимог та спростування висновку оцінювача заявником не зазначено будь-яку іншу оцінку спірного майна.

Також дослідженими в справі доказами встановлено, що державним виконавцем 21.01.2021 до Запорізької філії ДП «Сетам» подано заяву на реалізацію арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Судом не приймаються до уваги твердження заявника ОСОБА_4 про те, що державним виконавцем порушено норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;

таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку (редакція Закону станом на час спірних правовідносин та вчинення відповідних дій державним виконавцем).

Отже, однією із умов поширення зазначеного Закону на нерухоме майно є в тому числі і те, що таке майно придбавалося за кредитні кошти.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_2 належить заявнику ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності від 26.07.2008, виданого Управлінням житлово-комунального господарства. Таке майно (квартира) не є нерухомим майном, придбаним за кредитні кошти.

За таких обставин суд приходить до висновку, що на квартиру АДРЕСА_2 не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦІІК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення, які згідно із Законом «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем.

В судовому засіданні не встановлено протиправності дій державного виконавця та порушень прав ОСОБА_4 , як боржника виконавчого провадження.

Як встановлено судом, державний виконавець, виконуючи свої професійні обов`язки та діючи в межах чинного законодавства вчинив дії, щодо виконання боржником рішення суду, діяв в межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства України.

Враховуючи зміст скарги ОСОБА_4 та норми ст. 451 ЦПК України, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Юлії Володимирівни є безпідставною, в її задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Одночасно в поданій до суду скарзі заявником заявлено вимогу про зупинення реалізації майна житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 та встановлення негайного виконання ухвали суду в цій частині.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу не виконується судове рішення щодо звернення стягнення на заставлене майно квартиру АДРЕСА_2 .

При вирішення скарги суд виходить з того, що примусова реалізація майна згідно судового рішення є тим обмеженням, яке вчинене на виконання норм Закону України «Про виконавче провадження», підставою для його застосування до заявника є невиконання останнім судового рішення. Таке обмеження є необхідними з метою забезпечення прав стягувача у виконавчому провадженні, права на доступ до судового захисту.

Вимоги скарги ОСОБА_4 про зупинення реалізації нерухомого майна є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Виключний перелік судових рішень, які суд допускає до негайного виконання, визначені нормами ст. 430 ЦПК України, якою не передбачено можливість встановлення судом негайного виконання ухвали суду про зупинення реалізації нерухомого майна, як того просить заявник в поданій до суду скарзі.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Юлії Володимирівни відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Повний текст ухвали складено 22.02.2021.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко