ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9930/21 Справа № 216/7299/20 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/7299/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 у 1996 році придбав автомобіль «Chevrolet Suburban 5,7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .

У січні 2017 року до нього звернувся відповідач з проханням оформити довготривалу оренду автомобіля «Chevrolet Suburban 5,7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вони домовилися, що ОСОБА_2 сплачуватиме позивачу щомісячну плату за оренду автомобіля у сумі 2000,00 грн. Відповідач наполіг на оформленні «генеральної» довіреності, мотивуючи тим, що автомобіль йому потрібен для перевезення іноземних туристів в заповіднику «Асканія Нова», щоб не виникало питань у патрульної служби під час використання транспортного засобу.

08.07.2017 року позивач видав довіреність на ОСОБА_2 щодо права розпорядження автомобілем «Chevrolet Suburban 5,7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Протягом двох років він регулярно сплачував грошові кошти. У 2019 році відповідач затримував оплату, у зв`язку з чим, позивач у жовтні звернувся до відповідача з вимогою повернути автомобіль.

15.01.2020 року позивач скасував довіреність на ім`я ОСОБА_3 .

З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області №1243 позивач дізнався, що автомобіль «Chevrolet Suburban 5,7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ним не зареєстрований та його знято з обліку для реалізації 09.02.2017 року та 12.04.2017 року перереєстровано на іншого власника. Відповідач про продаж автомобіля йому не повідомляв, гроші від продажу не передавав, чим порушив його право на власність.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 202 763,93 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти, отримані від реалізації автомобіля «Chevrolet Suburban 5.7i», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , у сумі 202763,93 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2028,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 09 лютого 2017 року відповідач, діючи на підставі генеральної довіреності, видав довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 щодо користування та розпорядження спірним транспортним засобом, про що повідомив ОСОБА_1 , й останній не мав жодних заперечень проти його дій. Автомобіль було передано ОСОБА_4 , а в травні 2017 року позивач повідомив його про продаж автомобіля. Наполягає на тому, що жодних дій по його відчуженню ним не вчинялося та кошти не отримувалися, а висновок суду про те, що автомобіль було відчужено саме ОСОБА_4 грунтується на припущеннях. Крім того, зазначає, що суду не було надано доказів щодо розміру коштів, отриманих від продажу автомобіля, й така сума визначена судом на підставі Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №252/20 від 03.12.2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що, згідно з довіреністю від 08.02.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Колесниковою Н.Л., зареєстрованої в реєстрі за №143 (а.с. 42,) ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 продати, ремонтувати, обслуговувати, проходити технічне обслуговування/огляд, знімати з обліку і ставити на облік у територіальному сервісному центрі (або іншому відповідному уповноваженому реєстраційному органі), за ціну та на умовах на розсуд представника, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого Криворізьким ВРЕР УДАІ МВС України в Дніпропетровській області, транспортний засіб «Chevrolet Suburban 5,7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .

За цією довіреністю представнику було надано право керувати вищевказаним транспортним засобом, продавати та отримувати від його імені заяви (в тому числі подавати заяву про кількість здійснених ним продажів транспортних засобів у звітному податковому році та подати заяву про те, що вищевказаний транспортний засіб належить йому на підставі особистої приватної власності, оскільки отриманий ним в дар), довідки, інші документи, у тому числі отримати дублікат свідоцтва про реєстрацію ТЗ, отримати тимчасовий реєстраційний талон, при необхідності, отримати Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, в разі потреби отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, розписуватися за нього, проходити технічний огляд, сплачувати необхідні податки та збори, представляти його інтереси з приводу обслуговування та ремонту транспортного засобу, проводити заміну кольору, заміну та переобладнання агрегатів та вузлів транспортного засобу, укладати договори обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, отримати поліс обов`язкового страхування, у випадках спричинення транспортному засобу пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортних пригод чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час управління транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки та ін.

Довіреність видана з правом передоручення, з правом виїзду за кордон України, строком на три роки.

За усною домовленістю між сторонами, за користування автомобілем позивача, відповідач мав сплачувати останньому 2000,00 грн щомісячно, проте, як підтверджують матеріали справи та встановлено судом в судовому засіданні, ОСОБА_2 здійснював оплату періодично, із затримкою та не в повному обсязі, а з 01.08.2020 року будь-яка оплата взагалі припинилася.

Згідно листа територіального сервісного центру МВС №1243 Регіонального сервісного центру в ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 14.11.2020 року за №31/4-1243-Л-156 (а.с. 6), транспортний засіб «Chevrolet Suburban 5,7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за позивачем 20.11.2010 року, знято з обліку для реалізації 09.02.2017 року та 12.04.2017 року перереєстровано на іншого власника.

Згідно листа начальника територіального сервісного центру МВС №1243 Регіонального сервісного центру в ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 23.06.2021 №31/4-1243-34аз, ОСОБА_2 у період з 2017 року по 2021 рік зняття з реєстраційного обліку транспортного засобу марки «Chevrolet Suburban 5,7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_1 , не здійснювалося.

Як вбачається з довіреності від 09.02.2017 року (а.с. 67), ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 продати, ремонтувати, обслуговувати, проходити технічне обслуговування/огляд, знімати з обліку і ставити на облік у територіальному сервісному центрі (або іншому відповідному уповноваженому реєстраційному органі), за ціну та на умовах на розсуд представника, належний власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого Криворізьким ВРЕР УДАІ МВС України в Дніпропетровській області, транспортний засіб «Chevrolet Suburban 5,7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , зареєстрований в тому ж ВРЕР УДАЇ тоді ж.

09.02.2017 року ОСОБА_4 зняв з обліку зазначений автомобіль з метою подальшої його реалізації та 12.04.2017 року даний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника.

Відповідно до Висновку судового експерта експертного автотоварознавчого дослідження №252/20 (а.с. 37-41), середня ринкова вартість спірного автомобіля, станом на 02.12.2020 року, складає 202763,93 грн.

Встановивши, що про передоручення повноважень ОСОБА_4 відповідач не повідомляв позивача та кошти, отримані від продажу автомобіля «Chevrolet Suburban 5.7i», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , не надавав, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів, отриманих від реалізації цього автомобіля у сумі 202763,93 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно з ч. 2 ст. 240 ЦК України представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_2 не проінформував позивача ОСОБА_1 про передачу своїх повноважень іншій особі та про подальший продаж транспортного засобу, а, навпаки, декілька років давав зрозуміти, що він користується автомобілем, та, як вони і домовлялися, періодично сплачував позивачу кошти за оренду транспортного засобу, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 несе відповідальність за діє замісника, як за свої власні дії.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України, з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою від 07.09.1998 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Форми бланків довідок-рахунків, актів приймання-передачі транспортних засобів підприємств - виробників таких засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, наведено в додатках 1 і 6.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 09.02.2017 року ОСОБА_4 зняв з обліку зазначений автомобіль з метою подальшої його реалізації та 12.04.2017 року даний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника.

Разом з тим, вимоги статті 1006 ЦК України, згідно якої повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення, не виконано, адже, доказів щодо передачі ОСОБА_1 коштів, отриманих від продажу цього транспортного засобу, матеріали справи не містять.

Відповідно до Висновку судового експерта експертного автотоварознавчого дослідження №252/20 (а.с. 37-41), середня ринкова вартість спірного автомобіля, станом на 02.12.2020 року, складає 202763,93 грн.

З урахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 , на якого законом покладено обов`язок, повідомити довірителю про дії, вчинені на підставі доручення, у тому числі й про розмір отриманих коштів при відчуженні нерухомого майна, та передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення, своїх обов`язків не виконав, колегія суддів погоджується з тим, що належним захистом порушеного права позивача ОСОБА_1 буде стягнення на його користь середньої ринкової вартості спірного автомобіля, станом на 02.12.2020 року, у розмірі 202 763,93 грн., який відповідачем не спростовано.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: