Справа № 357/9972/19
Провадження 2/357/1256/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання - Чайка О.В., ,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Гаркавенко С.Д., представників відповідача ОСОБА_2 - адвокатів Закаблук Л.О., Наріжного О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором процентної грошової позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 (далі - «Відповідач») про стягнення боргу за договором процентної грошової позики.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини.

29.10.2016 року Відповідач отримав від Позивача в борг грошові кошти в розмірі 80000,00 доларів США на строк 6 місяців.

Остаточною датою повернення позики було узгоджено 29.04.2017 року. Саме на цих умовах, на виконання вимог законодавства, що передбачає обов`язкову письмову форму таких угод, 29.10.2016 року між сторонами було укладено договір процентної позики яким передбачено:

п. 2.1 сума позики за договором становить 80000,00 доларів США;

п. 2.2 щомісячний розмір процентів за договором складає 2% від розміру позики;

п. 2.3 сплата процентів за договором здійснюється щомісячно у готівковій формі, не пізніше 29 числа місяця, наступного за місяцем, в якому такі проценти повинні бути нараховані;

п.3.1 строк надання позики позичальнику становить 6 місяців;

п.3.2 остаточною датою повернення позики є 29 квітня 2017 року.

На підтвердження передачі коштів Відповідачем було надано розписку.

У листопаді та грудні 2016 року Відповідач у рахунок погашення щомісячного розміру процентів за договором передав Позивачу грошові кошти в сумі 3200,00 доларів США, іншу частину позики до теперішнього часу ним не повернуто.

Оскільки Відповідач не виконує свого обов`язку за договором та не повертає предмет позики, Позивач звернувся до суду та уточнивши позовні вимоги просив стягнути з Відповідача на свою користь: суму наданої позики в розмірі 80000,00 доларів США; процентів від суми позики в розмірі 6400,00 доларів США; пеню за прострочення повернення позики в розмірі 775879,1 грн.; покласти на Відповідача судові витрати (а.с. 5-8, 87-90).

Ухвалою суду від 02.10.2019 року було відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.25-26).

24.10.2019 року ухвалою суду задоволено частково заяву Позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на нежитлову будівлю літ «А»-490,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с.41-43).

21.01.2020 року ухвалою суду задоволено заяву Відповідача, у якій той заперечував проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.72-73).

04.03.2020 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.94-95).

25.05.2020 року ухвалою суду задоволено заяву Позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на комплекс, нежитлові будівлі «А» - 1390,3 кв.м; «Б» - 1402,5кв.м; «В» - 1466,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.165-167).

25.05.2020 року у судовому засіданні при розгляді справи по суті представником Відповідача було заявлено клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи належності підпису та почерку Відповідача на договорі процентної позики від 29.10.2016 року та на розписці від 29.10.2016 року. Письмовою ухвалою суду було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання у зв`язку з порушенням представником Відповідача порядку заявлення такого клопотання, встановленого п.8 ч.2 ст.197 ЦПК України. При цьому суд урахував, що ані Відповідач, ані його представник тричі поспіль не з`явилися у призначені (у т.ч. підготовче) судові засідання, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Вільних зразків підпису Позивача суду не надали. Незважаючи на вимоги суду, доказів поважності причин неявки до суду також не надали. А тому таке клопотання було сприйняте судом як обраний Відповідачем спосіб затягування розгляду справи (а.с.175-177).

22.07.2020 року ухвалою суду було задоволено клопотання Відповідача, зупинено провадження по справі до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі №357/5934/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору процентної грошової позики від 29.10.2016 року недійсним (а.с.187).

06.09.2021 року ухвалою судом було поновлено провадження у даній справі (а.с.201).

21.10.2021 року та 06.12.2021 року у судових засіданнях Позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Пояснив суду, що знайомий з Відповідачем з 2010 року. В 2015 році той вперше звернувся до нього з питанням позики грошей на розвиток ферми. Відповідач знав, що гроші у Позивача є, бо він планував придбати собі житло. Оскільки Позивач вчасно отримав кошти від Відповідача по першій розписці, то він погодився позичити ще раз. Сума, яку було необхідно було дати в борг спочатку не обговорювалась, оскільки Відповідач просив у Позивача стільки, скільки він зможе йому надати. 29.10.2016 року Відповідач під`їхав до будинку Позивача по АДРЕСА_3 , де той тоді проживав. Позивач сів до нього в автомобіль "Опель-вектра" і повідомив, що може позичити 80000,00 доларів США. При цьому Відповідач дістав із бардачка автомобіля аркуші, на яких вже було надруковано текст договору та розписка. Там не було вказано лише даних Позивача та суми позики. Договір був у двох примірниках. Відповідач власноручно підписав вказані документи, а Позивач передав йому кошти. Після цього Відповідач двічі сплачував Позивачу відсотки по 1600 доларів США, але з січня 2017 року почав ухилятися від повернення боргу, хоча весь цей час обіцяв розрахуватися. Відповідач просив відстрочку виплат, оскільки у нього нібито виникли проблеми в господарстві. Коли Позивач зрозумів, що Відповідач не збирається повертати йому кошти, то звернувся до суду з даним позовом.

Також Позивач надав суду письмові пояснення, у яких детально виклав фактичні обставини справи (а.с. 214).

У судових засіданнях представник Позивача вимоги позову підтримав, просив позовні вимоги задовольнити.

25.05.2020 року у судовому засіданні представник Відповідача - адвокат Мочинський А.Р. пояснив суду, що між сторонами у справі дійсно з 2014 року існують кредитні відносини. Позивач періодично надає Відповідачу грошові кошти у позику. На цей час існує певна заборгованість Відповідача перед Позивачем, але в іншому ніж позовні вимоги розмірі. Між сторонами проводяться переговори щодо врегулювання даної ситуації. 21.10.2021 року цей же представник Відповідача змінив свою позицію та заперечував факт наявності заборгованості Відповідача перед Позивачем. Пояснив, що розписку про отримання коштів від 29.10.2016 року Відповідач не підписував і це означає що й коштів він не брав. Просив оглянути матеріали іншої цивільної справи, де міститься відповідний висновок експерта та рішення апеляційного суду. У задоволенні позову просив відмовити.

06.12.2021 року представники Відповідача - адвокати Закаблук Л.О. та Наріжний О.А. позовні вимоги не визнали, пояснили, що Відповідач боргову розписку не підписував. Пояснень щодо фактичних взаємовідносин між сторонами не надали, підстав подання Позивачем даного позову пояснити не змогли, у його задоволенні просили відмовити повністю.

Суд вважає за необхідне окремо охарактеризувати процесуальну поведінку Відповідача у даній справі. Як зазначалося вище, судом було відкрито провадження та постановлено провести її розгляд за правилами прощеного позовного провадження. Втім, після подання Відповідачем заяви проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження судом було постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Проте, ані Відповідач, ані його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Тому воно було проведене та закрите судом за їхньої відсутності.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи судом було визнано особисту явку Позивача та Відповідача у судове засідання обов`язковою. Позивач з`явився у судові засідання, надав пояснення щодо передумов та фактичних обставин укладення з Відповідачем договору процентної грошової позики, відповів на запитання представників Відповідача та суду. У той же час, Відповідач жодного разу у судове засідання не з`явився. Суд відхиляє доводи його представників про незадовільний стан здоров`я Відповідача як причину систематичної неявки до суду, оскільки Відповідач особисто 7 (сім) разів з`являвся до канцелярії суду, у тому числі і у дні перед черговим судовим засіданням та після - подавав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, про надання йому технічного запису судового засідання тощо (а.с. 49, 61-62, 69, 98-99, 103, 205, 211). Таку поведінку Відповідача суд розцінює як обраний ним спосіб свого захисту, направлений на затягування розгляду даної справи і перешкоджання суду у встановленні істини у справі.

Також суд ураховує, що у судовому засіданні 06.12.2021 року представники Відповідача категорично заперечували проти задоволення клопотання Позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, про намір Відповідача з`явитися до суду та дати особисто пояснення не повідомили, проти закінчення розгляду справи за наявними у ній доказами не заперечували.

Також суд наголошує на тому, що відзиву на позов у якому були би викладені заперечення проти позову в порядку ст.178 ЦПК України Відповідач суду не надав.

У той же час, у своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Втім, такі правила Позивачем у даній справі не дотримані.

Даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, вислухавши пояснення Позивача та його представників, пояснення представників Відповідача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого згідно з практикою суду відносяться й грошові кошти.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09.12.2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13.01.2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За правилом ч.2, ч.3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що позикодавець - держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

29.10.2016 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір процентної грошової позики, на виконання якого Позивачем було передано Відповідачу 80000,00 доларів США, а Відповідачем видано Позивачу відповідну розписку (а.с.223, 224).

За умовами вказаного договору:

п. 2.1 сума позики за договором становить 80000,00 доларів США;

п. 2.2 щомісячний розмір процентів за договором складає 2% від розміру позики;

п. 2.3 сплата процентів за договором здійснюється щомісячно у готівковій формі, не пізніше 29 числа місяця, наступного за місяцем, в якому такі проценти повинні бути нараховані;

п.3.1 строк надання позики позичальнику становить 6 місяців;

п.3.2 остаточною датою повернення позики є 29 квітня 2017 року.

При цьому, в ході розгляду справи Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів виконання ним зобов`язань за укладеним з Позивачем договором позики.

Суд виходить з того, що у даній справі боргові документи - договір позики та розписка, були укладені у встановленій формі та на час пред`явлення позову знаходились у позикодавця - Позивача. Згідно з положеннями ст.545 ЦК України це є доказом того, що зобов`язання щодо повернення позики позичальником - Відповідачем не виконано. Наявність у Позивача боргових документів свідчить про невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Крім того, у матеріалах даної справи міститься належним чином завірена копія постанови Київського апеляційного суду у справі №357/5934/20, ухвалена за наслідками перегляду рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору процентної грошової позики від 29.10.2016 року недійсним. Так, апеляційний суд дійшов до висновків про те, що з позовними вимогами про визнання договору неукладеним позивач до суду не звертався і питання чинності з зазначених підстав не є предметом розгляду у даній справі. В апеляційній скарзі відповідач посилається на допущення грубих порушень під час проведення експертизи. Разом з тим, висновок експерта не впливає на вирішення спору по суті у даній справі, оскільки не містить відомостей щодо обставин, з якими позивач позв`язував свої вимоги. Вказаною постановою апеляційного суду скасовано рішення суду першої інстанції та постановлено рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору процентної грошової позики від 29.10.2016 року недійсним (а.с. 198-200).

З огляду на наведене та приймаючи до уваги процесуальну поведінку сторін, суперечливість у поясненнях представників Відповідача, принцип змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 коштів за договором позики є законними, обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами. Тому з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі: 80000,00 доларів США - розмір наданої та неповернутої позики, 6400,00 доларів США - передбачені договором проценти, а всього - 86400,00 доларів США, а також 775879,00 грн. - пеня за прострочення повернення позики. При цьому суд зазначає, що арифметичний розрахунок суми позову Відповідачем та його представниками оспорений не був. Суд з даним розрахунком погоджується також (а.с. 16).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами та витребуваних судом доказів

При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 9605,00 грн., позов задоволено повністю, а тому вказана сума підлягає стягненню з Відповідачів на користь Позивача (а.с. 9). За розгляд заяви про забезпечення позову від 22.10.2019 року Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 576,30 грн. (а.с. 37). Вказану заяву було задоволено судом на 1/3, а тому з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 192,10 грн. За розгляд заяви про забезпечення позову від 21.05.2020 року Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн. (а.с. 115). Вказану заяву було задоволено повністю, а тому з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420,40 грн. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути судовий збір у загальному розмірі 10217,50 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором процентної грошової позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму наданої позики та процентів в розмірі 86400,00 (вісімдесят шість тисяч чотириста доларів США 00 центів) доларів США та пеню за прострочення повернення позики в розмірі 775 879,10 (сімсот сімдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять гривень 10 копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 10217,50 (десять тисяч двісті сімнадцять гривень 50 копійок) гривень.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні дані сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 16.12.2021 року.

СуддяВ. П. Цукуров