УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/82/21

Номер провадження 4-с/495/1/2021

17 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Чеботарьовій В.В.,

розглянувши в залі суду в м. Білгород-Дністровському у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дій приватного виконавця Носенко Сергія Борисовича та про скасування постанови приватного виконавця арешт майна боржника, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 06.01.2021 року звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Носенко Сергія Борисовича, які на думку скаржника полягають у невиконанні приписів ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та просить суд скасувати постанову приватного виконавця Носенко Сергія Борисовича про арешт майна боржника від 17.12.2020 року у виконавчому провадженні №63954102, згідно якої накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Свою скаргу скаржник ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 30 грудня 2020 року ним засобами поштового зв`язку було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.12.2020 року, постанову про стягнення з боржника основної вигоди від 17.12.2020 року, постанову про арешт коштів боржника від 17.12.2020 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 17.12.2020 року та постанову про арешт майна боржника від 17.12.2020 року, згідно якої приватним виконавцем Носенко С.Б. було накладено арешт на житловий будинок скаржника ОСОБА_1 № АДРЕСА_1 . Сума звернення до стягнення становить 6000,00 доларів США. Скаржник зауважує, що на його думку сума стягнення за даним виконавчим провадженням цілком забезпечується наявним у нього на праві приватної власності автомобілем Volkswagen Caddy 2008 року випуску, вартість якого згідно офіційного порталу AutoRia складає 8000,00 доларів США. Окрім того, згідно приписів ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в останню чергу звертається стягнення на будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, однак адвокат Єфименко Н.В., яка діє в його інтересах доводи скарги підтримала та зауважила, що накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 порушує і права іншого співвласника даного будинку дружини скаржника, адже даний будинок є спільним майном подружжя.

В судовому засіданні приватний виконавець Носенко С.Б. проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечував у повному обсязі, оскільки у зведеному виконавчому провадженні №63954102 лише за одним виконавчим листом сума до стягнення складає 6000,00 доларів США, що на день відкриття виконавчого провадження складало 166440,00 грн., що перевищує 20 мінімальних заробітних плат (станом на 17.12.2020 року ця сума складає - 100000,00 грн.), тобто дії приватного виконавця повністю відповідають вимогам п.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, твердження скаржника ОСОБА_1 щодо того, що вартість належного йому автомобіля Volkswagen Caddy 2008 року випуску становить 8000,00 доларів США не відповідає дійсності, адже відповідно до ч.3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Отже усі його дії в рамках виконання даного виконавчого провадження, як зазначає приватний виконавець Носенко С.Б. відповідають вимогам діючого законодавства та здійсненні в межах його повноважень для виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи сторін, суд приходить до обґрунтованого висновку,що скарга на дії приватного виконавця Зайцева В.А. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у приватного виконавця Носенка С.Б. перебуває зведене виконавче провадження ВП №63954192 щодо виконання виконавчих листів, виданих Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі №495/9169/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Згідно даних виконавчих листів сума до стягнення становить: 6000,00 доларів США, 30616,06 грн. та 5291,00 грн.

17.12.2020 року стягувач ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця Носенка С.Б. з заявою про прийняття до примусового виконання виконавчих листів, виданих 11.08.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі №495/9169/17 .

Одночасно, даною заявою стягувач ОСОБА_2 просив накласти арешт на майно боржника ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця Носенко С.Б. від 17.12.2020 року було відкрито виконавче провадження ВП №63954192 з виконання зазначених вище виконавчих листів.

Постановою приватного виконавця Носенко С.Б. від 17.12.2020 року було об`єднано виконавчі провадження з виконання виконавчих листів, виданих 11.08.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі №495/9169/17 в одне провадження та постановою приватного виконавця Носенко С.Б. від 21.12.2020 року було приєднане виконавче провадження з виконання виконавчого листа №495/9169/17 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних у сумі 5291,00 грн. до зведеного виконавчого провадження ВП №63954192.

Постановою приватного виконавця Носенко С.Б. від 17.12.2020 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , в тому числі і на будинок АДРЕСА_1 .

Постановою приватного виконавця Носенко С.Б. від 18.12.2020 року було накладено арешт на автомобіль боржника ОСОБА_1 Volkswagen Caddy 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а у ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нездійснення державним або приватним виконавцем виконавчих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» призводить до порушення законних прав та інтересів стягувача.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності;4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Так, під час звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач ОСОБА_2 просив накласти арешт на майно боржника ОСОБА_1 та зазначив, яке саме майно перебуває у власності боржника.

Згідно ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Як передбачено ч.3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Посилання скаржника ОСОБА_1 на порушення приватним виконавцем Носенко С.Б. вимог ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не є доречним, адже нормою ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що в останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Проте станом на теперішній час взагалі не йде мова про звернення стягнення на будинок боржника ОСОБА_1 , арешт, накладений приватним виконавцем Носенко С.Б. на будинок боржника має на меті саме забезпечити реальне виконання рішення суду.

Також, суд не вбачає порушень прав співвласника будинку АДРЕСА_1 дружини боржника ОСОБА_3 , з якою згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 10.11.1989 року Випаснянською сільською радою Білгород-Дністровського району, актовий запис №90, боржник перебуває в зареєстрованому шлюбі, адже накладення арешту на будинок не перешкоджає ані боржнику, ані членам його родини користуватися цим будинком на проживати в ньому.

Нормами ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, сума до стягнення становить 6000,00 доларів США, 30616,06 грн. та 5291,00 грн., тобто значно перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати (станом на 17.12.2020 року ця сума складає - 100000,00 грн.), отже дії приватного виконавця щодо накладення арешту на будинок боржника є законними, такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та покликані забезпечити реальне виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом невстановлено, а скаржником ОСОБА_1 та його представником не доведено протиправності дій приватного виконавця під час виконання рішення суду, як і не доведено порушення прав скаржника або будь-якої іншої особи.

Керуючись ст.ст.1-19, 23, 76-89, 95, 351, 352, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.1-3, 5, 9, 13, 15, 18, 26, 48, 50, 56 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій приватного виконавця Носенко Сергія Борисовича та про скасування постанови приватного виконавця арешт майна боржника відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст даної ухвали складено та проголошено 22 лютого 2021 року об 16:00 годині.

Суддя