Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1734/15-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №274/1734/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 серпня 2015 року, яке ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. в м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі банк або ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №286/25-545 в сумі 177 420,56 доларів США, яка складається із тіла кредиту та процентів за користування кредитом, у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день винесення рішення, та 826 611, 11 грн. пені. Позовні вимоги банк обґрунтовував тим, що 12 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір відновлювальної кредитної лінії №286/25-545, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 в тимчасове користування грошові кошти в розмірі 75 000 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11 березня 2018 року. Відповідно до додаткової угоди від 22 липня 2008 року №1 процентна ставка встановлена у розмірі 14% річних. Відповідач зобов`язався кредит погашати щомісячно відповідно до графіка, визначеного п.1.1 кредитного договору, а нарахування процентів за користування кредитом здійснюється відповідно до п.2.3 кредитного договору. Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитом та внесення чергових частин кредитних коштів виконувати припинив, внаслідок чого станом на 31 березня 2015 року утворилася, із урахуванням дострокового повернення частини позики, що залишилася, вищевказана заборгованість.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 серпня 2015 року позов задоволений у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2008 року №286/25-545 станом на 31 березня 2015 року, з урахуванням дострокового стягнення, в сумі 177 420,56 доларів США боргу за тілом та процентами, що у гривневому еквіваленті станом на 05 серпня 2015 року складає 4 679 144,92 грн. та 826 611 грн. - пені. Вирішено питання судового збору.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 лютого 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 лютого 2020 року про виправлення описки, відповідачу в задоволенні заяви про скасування заочного рішення відмовлено.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 лютого 2020 року замінено позивача - Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" на його правонаступника - Акціонерне товариство "Альфа-Банк".

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Захарченко В.П. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вимога банку від 28 грудня 2010 року про дострокове повернення всієї суми заборгованості була отримана ОСОБА_1 . Банк надав суду копію іншого конверту, в якому вимога не містилася. Направивши 28 грудня 2010 року на адресу ОСОБА_1 вимогу, банк реалізував своє право на дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, а відтак, починаючи з 29 січня 2011 року втратив право нараховувати позичальнику проценти за користування кредитними коштами і відповідно пеню на такі проценти. Також на думку представника скаржника, банк пропустив строки позовної давності щодо всієї заявленої суми заборгованості. Направивши 28 грудня 2010 року на адресу ОСОБА_1 вимогу про повернення грошових коштів у строк до 28 січня 2011 року, банк не лише реалізував своє право на дострокове повернення всієї суми заборгованості, але й змінив строк виконання основного зобов`язання і був зобов`язаний пред`явити до ОСОБА_1 позовну заяву впродовж трьох років від дати прострочення ОСОБА_1 свого зобов`язання, тобто до 29 січня 2014 року. Однак, із позовом до відповідача банк звернувся лише 31 березня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Позиція суду першої інстанції про те, відповідач 30 жовтня 2013 року сплатив на користь банка 1 250 дол.США у рахунок погашення процентів за користування кредитом, що свідчить про переривання строку позовної давності, є необґрунтованою, оскільки сплата відображена лише у розрахунку банку, а у матеріалах справи відсутні докази здійснення такої сплати саме ОСОБА_1 . Наполягає на тому, що відповідач жодної сплати грошових коштів на користь банка у 2013 році не здійснював. Банк міг штучно внести інформацію про здійснення відповідачем оплати. Наголошує на тому, що відповідач не мав об`єктивної можливості заявити про застосування судом строків позовної давності у суді першої інстанції, оскільки не був належним чином повідомлений про розгляд справи, у жодному судовому засіданні у суді першої інстанції участі не приймав, а про існування справи дізнався лише у грудні 2019 року та подав заяву про перегляд заочного рішення, в якій обґрунтовував пропуск позивачем строків позовної давності. Просить суд апеляційної інстанції вважати причини пропуску відповідачем строку на подачу заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності поважними, поновити такий строк та відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі за спливом строку позовної давності. Окрім того, позивач пропустив строк позовної давності щодо вимоги про стягнення чергових платежів, а саме: 32 188,23 дол.США тіла кредиту, що еквівалентно 754 575,80 грн. за курсом НБУ станом на 31 березня 2015 року, а також 63 336,78 дол.США процентів за користування грошовими коштами, що є еквівалентом 1 484 778,80 грн. за тим же курсом.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 травня 2020 року апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року постанова Житомирського апеляційного суду від 19 травня 2020 скасована. Справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судове рішення, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (зі змісту частини п`ятої ст.411 ЦПК України).

Скасовуючи постанову апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції щодо перебігу строку позовної давності за вимогами банку виходив із того, правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. На підтвердження переривання перебігу строку позовної давності позивач посилався на виписку з особового рахунку ОСОБА_1 від 30 жовтня 2013 року № НОМЕР_1 , згідно з якою вбачається здійснення платежу на суму 1 250 дол.США та його призначення «погашення заборгованості згідно з договором від 12 березня 2008 року №286/25-545» (а.с.201 т.1). Отже позовна давність за вимогами банку перервалася в силу частини першої статті 264 ЦК України у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 дії, що свідчить про визнання ним свого боргу. За таких обставин та з урахуванням того, що із позовом у справі банк звернувся до суду 16 квітня 2015 року, строк позовної давності не пропущений.

Також за висновком Верховного Суду щодо визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника, та відповідно правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги. Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією. Якщо письмове звернення кредитора до боржника містить вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості як простроченої, так і поточної, то таке звернення є вимогою про дострокове повернення кредиту, наслідком надіслання якої є зміна строку виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. Аналіз змісту ст.ст.1050, 1054 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення. Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (ст.257,259 ЦК України), недотримання якого може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд. Банк 28 грудня 2010 року направив ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитом в сумі 93 961,23 доларів США, нарахованими відсотками в сумі 26 902,31 доларів США та пені в загальній сумі 16 434,99 доларів США до 28 січня 2011 року. Законодавець не визначив імперативного правила щодо умов та підстав настання строку виконання основного зобов`язання у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з повернення кредиту, процентів у певні строки та у визначеному кредитним договором розміром. Як правило, такі умови визначаються сторонами у договорі. Якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України. Сторони кредитного договору від 12 березня 2008 року №286/25-545 в пункті 3.3.14 передбачили, що позичальник зобов`язаний на вимогу кредитора у випадках, передбачених у пунктах 2.13.3, 3.2.7 цього договору, достроково протягом 30 тридцяти календарних днів після отримання позичальником письмової вимоги кредитора, повернути кредит, сплатити проценти, комісії, можливу неустойку (пеню, штраф), а також достроково виконати свої зобов`язання у випадках, в порядку та в строки, що передбачені в пункті 5.4 цього договору. Відповідно до пункту 2.13.3 кредитного договору, у разі, якщо позичальник не погодиться із запропонованими кредитором змінами розмірів процентів та/або комісій і не укладе протягом строку, встановленого в пункті 2.13.2 цього договору, відповідної додаткової угоди (договору про внесення змін) до цього договору, кредитор має право в односторонньому порядку розірвати цей договір у порядку передбаченому договором, та вимагати від позичальника дострокового погашення ним у повному обсязі заборгованості за кредитом, сплати процентів та комісій, а також можливої неустойки (штрафу, процентів) відповідно до умов даного договору. При цьому вимога кредитора щодо дострокового погашення його вимог за цим договором підлягає задоволенню у тридцятиденний строк від дня її пред`явлення. Відповідно до пункту 3.2.7 кредитного договору, у випадках, передбачених у пунктах 2.13.3 цього договору, у разі порушення позичальником зобов`язань, зазначених у пунктах 3.3.3.-3.3.16 цього договору, а також, у разі порушення позичальником або третьою особою (майновим поручителем, поручителем) обов`язків, встановлених договором, зазначеним в пункті 1.3 цього договору, за письмовим повідомленням кредитора до позичальника, в односторонньому порядку розірвати цей договір, що має наслідком дострокове протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дня отримання позичальником відповідної письмової вимоги кредитора, виконання позичальником всіх своїх зобов`язань за договором, а саме: повернення кредиту, сплату процентів, комісій, а також сплату можливої неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, після погашення зазначених вимог цей договір вважається розірваним. Отже, сторони кредитних правовідносин вищезазначеними пунктами кредитного договору врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення, зокрема, достроково протягом тридцяти календарних днів після отримання позичальником письмової вимоги кредитора повернути кредит, сплатити проценти, комісії, можливу неустойку. Отже, у випадку пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. У банка виникло передбачене ст.1050 ЦК України право дострокового стягнення з відповідача всієї суми боргу за договором та відповідно відбулася зміна кінцевого строку кредитування. Безпідставно пов`язувати досудову вимогу щодо повернення усієї суми кредиту, яка є формою досудового вирішення спору між контрагентом та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору. Претензія від 28 грудня 2010 року вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання, оскільки містить вимогу щодо повного погашення усієї заборгованості із зазначенням кінцевого строку вимоги кредитора до боржника до 28 січня 2011 року за умовами пункту 3.3.14 кредитного договору, що є самостійною умовою дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісії, можливої неустойки (пені, штрафу).

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина третя ст.360 ЦПК України).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, зазначеній у ній. Просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким банку в задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін. Проте, враховуючи, що справа повернута до суду апеляційної інстанції із суду касаційної інстанції, наголосив на тому, що якщо вважати претензію, яку не отримав позичальник, підставою для зміни кінцевої дати погашення, проценти до стягнення мають бути зменшені, а пеня до стягнення не підлягає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, враховуючи при новому розгляді справи висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судове рішення, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено що 12 березня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого наразі є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», укладений договір відновлювальної кредитної лінії №286/25-545, відповідно до умов якого банк надав відповідачу в тимчасове користування грошові кошти в розмірі 75 000 доларів США, зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11 березня 2018 року (а.с.10-14 т.1).

Відповідно до додаткової угоди від 22 липня 2008 року №1 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії №286/25-545 кредитний ліміт збільшено до 94 000 доларів США, а відсоткову ставку - до 14% річних.

Сторонами визнається та випискою з особового рахунка позичальника № НОМЕР_2 підтверджується, що кредитором надано ОСОБА_1 на умовах, встановлених умовами договором: 13 березня 2008 року 55 000 дол.США; 14 березня 2008 року 5 000 дол.США; 20 березня 2008 року 15 000 дол.США та 23 липня 2008 року 19 000 дол.США (а.с.195 т.1).

Також у матеріалах справи міститься копія претензії від 28 грудня 2010 року з вимогою повернення до 28 січня 2011 року заборгованості за тілом кредиту в сумі 93 961,23 доларів США, процентами за користування кредитом в сумі 26 902,31 доларів США та пені в загальній сумі 16 434,99 доларів США, що за своєю суттю є вимогою про дострокове погашення кредиту (а.с.18 т.1).

Вказане повідомлення банком направлено відповідачу рекомендованим листом, але не було отримано останнім та повернулося банку за закінченням терміну зберігання (а.с.18 зворот т.1).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року викладений правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позивача вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У зв`язку із виникненням простроченої заборгованості кредитодавець пред`явив до боржника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України та змінив кінцевий строк виконання зобов`язання.

Звертаючись до суду з позовом, кредитор посилався на те, що станом на 31 березня 2015 року заборгованість, із урахуванням дострокового повернення боргу з кредиту, становила: 93 961,23 доларів США боргу за тілом кредиту; процентів за користування кредитом - 83 459,33 доларів США; 381 100,16 грн - пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту; 442 501,75 - пеня за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом.

За умовами пункту 2.12 договору в разі прострочення заборгованості за кредитом та несплачених процентів, комісії, неустойки (пені, штрафу) за його використання, погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за комісіями; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за комісіями; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штрафи; в останню чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з пред`явленням вимоги за цим договором в звернення стягнення на засоби забезпечення виконання зобов`язань позичальником за договором іпотеки, вказаним в п.1.3 цього договору, а також відшкодуванням збитків, завданих порушенням позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Оскільки у зв`язку з виникненням простроченої з вини відповідача заборгованості банк змінив строк повернення кредиту з 11 березня 2018 року на достроковий до 28 січня 2011 року, то починаючи з 29 січня 2011 року, тобто з наступного дня, не мав законних підстав нараховувати проценти за користування кредитом, а тому сума процентів за користування кредитом, що належить до стягнення з відповідача на користь кредитора за період із 13 березня 2008 року до 28 січня 2011 року складає суму 38 458,07 дол. США (35 640,31 + 2 817,76), від якої слід відняти сплачені у порядку черговості проценти за користування кредитом у сумі 9 444,93 дол. США. Отже, до стягнення належать проценти за користування кредитом у сумі 29 013,14 дол.США (38 458,07 9 444,93), а також прострочене та строкове тіло кредиту в сумі 93 961,23 дол.США (а.с.6-9). У задоволенні решти процентів за користування кредитом у сумі 54 446,19 дол.США слід відмовити (83 459,33 - 29 013,14).

У разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитор (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті з гривневим еквівалентом за курсом НБУ на день винесення рішення, суд у резолютивній частині судового рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, прописуючи одночасно гривневий еквівалент за офіційним курсом відповідної валюти на день винесення судового рішення, що відповідає вимогам ст.533 ЦК України.

Отже, офіційний курс НБУ на день постановлення судового рішення у справі становить: 1 дол.США = 27,3317 грн. За таких обставин, 93 961,23 дол.США еквівалентно 2 568 120, 15 грн., а 29 013,14 доларів США еквівалентно 792 978,44 грн.

Пеня, що нарахована на тіло кредиту в сумі 381 100,16 грн., а також пеня, що нарахована на проценти за користування кредитом у сумі 442 501,75 грн. не може бути стягнута на користь позивача, враховуючи, що перенесений строк виконання основної вимоги (тіла та процентів за користування кредитом). Хоча пеня нарахована за період із 01 квітня 2014 року по 04 березня 2015 року, тобто за рік до звернення до суду, але цей рік поза межами 28 січня 2011 року.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до положень ст.376 ЦПК України тягне скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення, яким позов кредитора задовольняється частково та стягується з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 12 березня 2008 року №286/25-545 у сумі 122 974,37 доларів США, що у гривневому еквіваленті за кусом НБУ на день ухвалення судового рішення становить 3 361 098,59 грн., яка складається із: тіла кредиту в сумі 93 961,23 доларів США, що еквівалентно 2 568 120,15 грн.; процентів за користування кредитом у сумі 29 013,14 доларів США, що еквівалентно 792 978,44 грн. У стягненні решти процентів за користування кредитом у сумі 54 446,19 дол.США та пені у загальній сумі 823 601,91 відмовляється за безпідставністю вимог.

Відповідно до частини першої ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, вимоги кредитора задоволені на 67,41%, а тому на його користь належить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2 463,16 грн (3 654*67,41:100). Кредитору відмовлено у задоволені вимог на 32,59%. У цій частині судовий збір, понесений відповідачем, кредитор має останньому відшкодувати. Отже, із позивача стягується на користь відповідача судовий збір у сумі 2 471,30 грн (7 583*32,59%:100).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100, ) заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 12 березня 2008 року №286/25-545 у сумі 122 974,37 доларів США, що у гривневому еквіваленті за кусом НБУ на день ухвалення судового рішення становить 3 361 098 грн. 59 коп., яка складається із: тіла кредиту в сумі 93 961,23 доларів США, що еквівалентно 2 568 120 грн. 15 коп.; процентів за користування кредитом у сумі 29 013,14 доларів США, що еквівалентно 792 978 грн. 44 коп.

У задоволенні решти вимог банку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 2 463 грн. 16 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 471 грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: