2-2830/10
4-с/465/72/21
У Х В А Л А

судового засідання

07.12.2021 року м.Львів

Франківський районний суд міста Львова в складі :

головуючого судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря - Оверко Я.Б.

представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника приватного виконавця - Гриніва Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, з участю: приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича, стягувача ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» та заінтересованої особи: органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради

в с т а н о в и в:

боржник ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою, в якій просить: зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської областіБілецького Ігоря Мироновича зняти арешт з № карткового рахунку НОМЕР_1 , який оформлений на ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» для перерахування аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та 80% заробітної плати; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської областіБілецького Ігоря Мироновича зняти арешт з № карткового рахунку НОМЕР_2 , який оформлений на ОСОБА_3 в АТ «Універсал Банк» - Монобанкта зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської областіБілецького Ігоря Мироновича провести у відповідність розрахунки заборгованості у виконавчому провадженні № 66514169.

В обґрунтування скарги покликаються на те, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича перебувають виконавче провадження №66514169, по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2830/10, виданого 21.04.2011 року Франківським районним судом м.Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП "Тур-Ретур" на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн., судових витрат в розмірі 1700 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

13.08.2021 року постановою приватного виконавця накладено арешт на її грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках банківських та фінансових установ, в тому числі і банківський рахунок для перерахування аліментів на утримання її неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відкрито в АТ КБ «Приватбанк»: МФО банку: 305299; отримувач платежу: ОСОБА_1 ; IBAN: НОМЕР_1 . Однак вказує, що на зазначений рахунок перераховуються аліменти з депозитного рахунку Шевченківського ВДВС у м. Львові згідно виконавчого провадження №64613405, на утримання неповнолітньої дитини, які не мають будь-якого відношення до її доходів.

16.08.2021 року приватному виконавцю було направлено клопотання про зняття арешту з банківського рахунку для перерахування аліментів. Однак її клопотання приватним виконавцем проігноровано, відповідь не надано та арешт з банківського рахунку не знято, тому аліменти понад місяць вона не може отримати, оскільки вони заблоковані.

Натомість 16.08.2021 року, приватний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Згідно зазначеної постанови, у ТзОВ «Група компаній інфлот круїз енд феррі Україна», де вона працюю, здійснює відрахування у розмірі 20% від її заробітної плати. Вважає, що приватний виконавець має розблокувати її банківські рахунок для отримання залишку - 80% заробітної плати. Однак приватний виконавець стягує 100% заробітної плати та 100% аліментів на утримання дитини. Доказом є також і довідка «Монобанку» від 10.09.2021 року, згідно якої дебетова(дитяча) картка також арештована приватним виконавцем.

Крім того, зазначає, що в постанові про звернення стягнення на заробітну плату, загальна сума боргу зазначена 1 508 767, 29 грн., а приватний виконавець виставив платіжну вимогу №66514169 від 02.09.2021 року в АТ КБ «Приватбанк» на суму 1 645 883,62 грн. Звідки взялася різниця в сумі 137 116,33 грн. її невідомо.

Крім цього, 14 березня 2017 року згідно платіжного доручення № 30 Франківський ВДВС у м.Львові переказав ПАТ КБ «Надра» 201 436,98 грн., стягнутих з ОСОБА_4 . Тобто ПАТ КБ « Надра» отримав частину боргу. Тому новий стягувач - ТОВ «Преміум лігал колекшн» мав би володіти зазначеною інформацію, що фактична сума боргу складає не 1 369 433,32 +1700+30 = 1 371 163,32 грн., а за мінусом 201 436,98 грн., тобто 1 169 726,34 грн. Вважає, що даною інформацію володіє приватним виконавцем, адже в попередні роки він працював у Франківському ВДВС у м.Львові та проводив виконавчі дії щодо стягнення заборгованості за виконавчим листом №2-2830/10.

Таким чином, вважає, що приватним виконавцем здійснено виконавчі дії з порушенням чинного законодавства, а отже вона звернулась до суду із цією скаргою для захисту своїх законних прав та інтересів. Просить скаргу задовольнити.

Разом з тим, 09.11.2021 року боржник ОСОБА_1 подала до суду доповнення до скарги, до якої просить скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича від 13.08.2021 року про арешт коштів ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича від 16.08.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича від 13.08.2021 року про відкриття виконавчому провадженні № 66514169; незаконно стягнуті приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем кошти повернути ОСОБА_1 та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича матеріали виконавчого провадження № 66514169 повернути стягувану для при приведення їх у відповідність до Закону.

В обґрунтування доповнень до скарги покликається на те, що на її думку виконавче провадження № 66514169 відкрите 13.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем на підставі ксерокопій виконавчого листа, що є недопустимо та протиправно.

Крім того, на її адресу надійшла відповідь з Міністерства юстиції України за № 93796/КО-26554/20.5.1 від 13.10.2021 року, стосовно діяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. щодо здійснення виконавчих проваджень № 66514169, № 66514224 та № 66514047 та вважає, що згідно довідки за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. встановлено такі факти порушення чинного законодавства.

На нашу адресу також надійшла відповідь з Національного банку України за № 27-0006/98140 від 20.10.2021 року, де зазначається, що станом на 20.10.2021 року ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не внесено до Реєстру колекторських компаній та до Державного реєстру фінансових установ. Факт відсутності ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» в реєстрі колекторських компаній і підтверджує витяг із веб-порталу НБУ станом на 05.11.2021 року. Тому вважає, що ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не може бути правонаступником ПАТ КБ «Надра» і відповідно стягувачем у виконавчому провадженні. У зв`язку з чим просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

Представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі, пояснення дав аналогічні викладеним до скарги та до доповнень до скарги. Просить скаргу задоволити.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву про заслухання даної скарги у його відсутності.

Представник оскаржуваної особи адвокат Гринів Т.В. у судовому засіданні скаргу заперечив та пояснив, що дії приватного виконавця відповідають Закону України «Про виконавче провадження» та правомірно ним винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66514169 від 13.08.2021 року, про арешт коштів про арешт коштів боржника від 13.08.2021 року та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.08.2021 року. Доводи скарги боржника ґрунтуються на припущення та будь-якими доказами не підтвердженні. Просить відмовити у задоволенні скарги.

Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання скарги, не з`явилася, а тому суд вважає, що скаргу слід слухати її відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого не заперечили вошв учасники судового розгляду.

Заслухавши пояснення представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представник оскаржуваної особи адвоката Гриніва Т.В., дослідивши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні скарги, з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 10.06.2010 року Франківським районним судом м. Львова було винесено рішення по справі №2-2830/10 за позовом ВАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП «Тур-ретур» про стягнення заборгованості, на підставі якого стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП «Тур-ретур» на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн.; стягнуто солідарно зОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 964 584,55 грн. та стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП «Тур-ретур» на користь філії ВАТ КБ «Надра» Львівське РУ судові витрат в розмірі 1 700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що були сплачені при поданні позовної заяви.

05.04.2011 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10.06.2010 року залишено без змін.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2020 року заяву ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» задоволено.

Замінено сторону стягувача з ПАТ «КБ «НАДРА» у виконавчому листі по справі №2-2830/10 про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП «Тур-ретур» на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованості за кредитним договором №244/МБ-ЦВ від 04.12.2007 року на його правонаступника ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН».

08.09.2021 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргуОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2020 року залишено без змін.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2021 року заяву ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» задоволено.

Замінено сторону стягувача з ПАТ «КБ «НАДРА» у виконавчих листах по справі №2-2830/10 про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованості за кредитними договорами № 643/05-Ф від 03.08.2005 року та № 35/МБ-ЦВ від 19.04.2007 року на його правонаступника ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН».

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М.перебуває виконавче провадження №66514169, з примусового виконання виконавчого листа № 2-2830/10, виданого 21.04.2011 року Франківським районним судом м.Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП "Тур-Ретур" на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн., судових витрат в розмірі 1700 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

13 серпня 2021 року приватним виконавцем Білецьким І.М.винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66514169.

З матеріалів даного виконавчого провадження вбачається, що в матеріалах такого мітиться відносно боржника ОСОБА_1 оригінал виконавчого листа № 2-2830/10, виданого 21.04.2011 року Франківським районним судом м.Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП "Тур-Ретур" на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн., судових витрат в розмірі 1700 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення,

Відтак суд вважає, що безпідставні доводи боржника, що виконавче провадження № 66514169 відкрито на підставі такої ксерокопії виконавчого листа.

Згідно положення ч.ч.1, 2 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Також відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Згідно вимог ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно вимог Закону виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Приватний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За положеннями статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення (суду) на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є , в тому числі, звернення стягнення на кошти боржника.

Частиною третьою статті 18 Закону «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (частина друга ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої - четвертої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено заборону для виконавця накладати арешт на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

В рамках вищевказаного виконавчого провадження приватним виконавцем Білецьким І.М. було 13.08.2021 року було винесено постанову про арешт коштів боржника та скеровано банкам, в тому числі АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Універсал Банк» на виконання. У даній оскаржуваній постанові виконавцем зазначено про необхідність накладення арешту на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках у банках, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_1 .

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що АТ «Приватбанк» та АТ «Універсал Банк» при прийнятті оскаржуваної постанови до виконання не було повідомлено приватного виконавця Білецького І.М. про спеціальний режим рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , а також про заборону законом звернення стягнення на такий рахунок.

Відповідно до довідки виданої 15.08.2021 року №SGFGP6GOQJJPKMAV та довідки виданої 10.09.2021 року № LD20L2TT7F9DR8JL АТ «Приватбанк», банківський рахунок з приводу якого ОСОБА_1 звернулася зі скаргою, призначений для отримання боржником заробітної плати та інших, будь-яких виплат, інформація щодо статусу даного рахунку як такого, що має спеціальний статус рахунка на який не може бути накладено арешт відсутня.

Також з матеріалів провадження вбачається, що боржник ОСОБА_1 16.08.2021 року зверталася до приватного виконавця із клопотанням про зняття арешту з банківського рахунку НОМЕР_1 для перерахування аліментів, на яке приватним виконавцем надано ОСОБА_1 відповідь від 01.09.2021 року за №5344.

Відповідно до довідки про наявність рахунку виданої 10.09.2021 року № LD20L2TT7F9DR8JL АТ «Універсал Банк», банківський рахунок з приводу якого ОСОБА_1 звернулася зі скаргою, інформація щодо статусу даного рахунку як такого, що має спеціальний статус рахунка на який не може бути накладено арешт відсутня.

Крім цього, з матеріалів провадження не вбачається, що скаржник зверталася до приватного виконавця із клопотанням про зняття арешту з банківського рахунку НОМЕР_3 , який належить її дитині.

Відповідно до частин другої четвертої ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (п.1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Таким чином, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження 12-28гс20), а також постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц(провадження № 61-10611св20) та від 24 лютого 2021 року у справі № 756/1927/15-ц (провадження № 61-14725св20).

Документальне підтвердження що рахунки боржника мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом приватному виконавцеві не було надано, а тому відсутні підстави для зняття арешту з рахунків боржника.

Саме такі висновки щодо правомірності накладення арешту на рахунки боржника на який надходить заробітна плата та який не має спеціального режиму викладені в постанові Верховного Суду від 10.06.2021 року в справі №520/4794/2020, постанові від 03.02.2021 року в справі № 756/1927/16-ц, постанові від 02.08.2021 року в справі №711/841/14-ц.

З наведеного вбачається, що виконавець накладає арешт на всі рахунки боржника, що ним виявлені в ході примусового виконання рішення, а банк в свою чергу самостійно визначає режим рахунку та приймає рішення про накладення арешту на такий рахунок. Більше того, приписами законодавства передбачено можливість зняття арешту з рахунку боржника у разі, якщо з`ясується, що такий рахунок має спеціальний режим.

Це пояснюється тим, що при накладенні арешту на рахунок боржника приватний виконавець не володіє інформацією про спеціальний режим такого рахунку, а тому вказує про це в постанові про арешт коштів боржника.

Відтак, зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

На підставі вищевикладеного вбачається, що приватний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», правомірно 13.08.2021 року ним було винесено постанову про арешт коштів божника, які знаходяться на рахунку АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Універсал Банк», відповідно здійснюючи необхідні заходи щодо своєчасного, повного і неупередженого виконання виконавчого документа.

Крім цього, в рамках вищевказаного виконавчого провадження приватним виконавцем Білецьким І.М. було 13.08.2021 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які вона отримує у ТзОВ «Група компаній інфлот круїз енд феррі Україна», шляхом відрахування їх у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та розміру мінімальних витрат у виконавчому провадженні, що становить в розмірі 1 508 767,29 грн.

Відтак, суд вважає, що дана сума розрахована правильно із врахуванням сум, які зазначені у постанові приватного виконавця Білецького І.М. від 13.08.2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та у постанові приватного виконавця Білецького І.М. від 27.09.2021 року про стягнення з боржника основної винагороди, які відповідно і спростовують доводи боржника щодо неправомірного збільшення суми призначеної до стягнення з неї коштів.

З метою забезпечення належного виконання рішення суду, у статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначений перелік заходів примусового виконання рішень, зокрема, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Таким чином, процесуальний порядок застосування примусових заходів звернення стягнення на майно боржника, на заробітну плату (заробіток, доходи, пенсію, стипендію), застосування інших заходів, передбачених рішенням, за яким боржник зобов`язаний особисто виконати певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок застосування кожного заходу примусового виконання рішення має специфічні риси, які повинні враховуватись виконавцем вже у процесі виконавчого провадження.

Частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавчепровадження» встановлено,що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Разом з тим, статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, які може бути утримано за виконавчими документами.

Так, частинами другою,третьою цієї статті визначено,що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема,у разі стягнення аліментів, 50відсотків.Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати,що має бути виплачена працівнику, у тому числі уразі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

За положеннями статі 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесяти процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Відповідні положення щодо обмеження відрахування заробітної перебачено і статтею 26 Закону України «Про оплату праці».

При цьому, частиною першої статті 25 цьогоЗакону заборонено будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Таким чином виходячи з положень статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» за загальним правилом розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії та інших доходів боржника не може перевищувати двадцяти відсотків, крім випадків, прямо зазначених у цій нормі, за наявності яких розмір відрахувань може складати п`ятдесят чи сімдесят відсотків.

Враховуючи наведені норми наведеного Закону та зважаючи на те, що сума стягнення за виконавчим документом перевищує п`ять мінімальних розмірів заробітної плати, відсутність у боржника майна, коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, а також не доведення боржником в чому саме полягає порушення його прав оскаржуваною постановою, тому суд вважає, що оскаржувана постанова приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.08.2021 року є правомірною.

Разом з тим, в ході розгляду даної скарги доводи боржника щодо незаконності підстав для відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження № 66514169 відносно боржника ОСОБА_1 , оскільки ухвала Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2020 року по справі № 2-2830/10 про заміну сторони стягувача не набрала законної сили, оскільки була оскаржена до суду апеляційної інстанції, а тому не була обов`язковою до виконання і не створювала юридичних наслідків для будь-якого учасника виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження.

Крім цього, такі обставини не можуть бути підставою для скасування постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження, оскільки ухвала Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2020 року по справі № 2-2830/10 про заміну сторони стягувача набрала законної сили.

Так, відповідно до статті 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Враховуючи наведене та зважаючи на те, не доведення боржником в чому саме полягає порушення його прав оскаржуваною постановою, тому суд вважає, що оскаржувана постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 16.08.2021 року є правомірною.

Інших доводів незаконності вказаних дій приватного виконавця в самій скарзі боржником не зазначено.

Крім цього, суд не бере до уваги посилання боржника як на доказ відповідь з Міністерства юстиції України за № 93796/КО-26554/20.5.1 від 13.10.2021 року, стосовно діяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. щодо здійснення виконавчих проваджень № 66514169, № 66514224 та № 66514047, оскільки викладені в довідці Міністерства юстиції України за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 08.10.2021 року висновки не мають обов`язкового значення для суду, який розглядає скаргу.

Разом з тим, безпідставними є й посилання боржника на відповідь з Національного банку України за № 27-0006/98140 від 20.10.2021 року, оскільки ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» у встановленому законодавством порядку набуло право вимоги за боржника, що підтверджується ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2020 року по справі № 2-2830/10 про заміну сторони стягувача.

Крім цього, суд вважає, що саме застосування Закон України «Про споживче кредитування» можливе при вирішенні спору по суті, а не на стадії виконання рішення суду.

Крім цього, суд не буре до уваги доводи скаржника щодо неврахування приватним виконавцем суми коштів стягнутих у розмірі 201 436, 98 грн., які 14 березня 2017 року згідно платіжного доручення № 30 Франківський ВДВС у м.Львові переказано ПАТ КБ «Надра» 201 436,98 грн., стягнутих з ОСОБА_4 , оскільки згідно матеріалів виконавчого провадження боржник не звертався із відповідною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про зарахування попередньо стягнених коштів у рахунок заборгованості по даному виконавчому провадженні.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).

З огляду на наведене, констатуємо, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки перешкоджає такому виконанню.

При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.

Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені в постанові від 28.05.2019 року по справі №905/2458/16.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення і дії приватного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право боржника не було порушено, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 247, 258-261, 450, 451, 452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, з участю: приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича, стягувача ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» та заінтересованої особи: органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 15.12.2021 року.

Суддя Мартинишин М.О.