Постанова

Іменем України

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 161/16789/19

провадження № 61-2931св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

особи, дії, рішення яких оскаржуються: державні виконавці Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Бобик Олена Миколаївна та Ледвовк Віктор Михайлович,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 13 січня 2020 року в складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державних виконавців Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Перший ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області).

Скарга обґрунтована тим, що 04 жовтня 2016 року державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Бобик О. М. неправомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52532642 щодо боржника ОСОБА_1 за виконавчим листом від 22 липня 2016 року, виданим Луцьким міськрайонним судом Волинської області в справі

№ 161/9471/15, відповідно до якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2007 року.

Звертала увагу на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження не була надіслана державним виконавцем рекомендованим листом стягувачу та боржнику в установлені законом строки. Оскаржувана постанова винесена

04 жовтня 2016 року, таким чином строк для добровільного виконання виконавчого листа встановлений до 11 жовтня 2016 року, проте заявник була позбавлена можливості добровільно виконати рішення суду.

Крім того, ОСОБА_1 в межах зазначеного вище виконавчого провадження оскаржила дії державного виконавця Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській областіЛедвовка В. М. щодо винесення ним постанови від 17 вересня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, посилаючись на те, що державним виконавцем попередньо не було перевірено наявність у заявника коштів на рахунках та іншого майна, на яке можна було би звернути стягнення, що не відповідає пункту 1 статті 68 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник також зазначала, що станом на 20 жовтня 2017 року кредитор Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») анулювало заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2007 року, тобто заборгованість була відсутня, проте державний виконавець розпочав виконавчі дії за виконавчим листом.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила визнати дії державних виконавців неправомірними і скасувати постанови від 04 жовтня 2016 року та від 17 вересня 2019 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня

2019 року скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Бобик О. М. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року та державного виконавця цього ж відділу Ледвовка В. М. з винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 вересня 2019 року за виконавчим листом, виданим Луцьким міськрайонним судом Волинської області 22 липня 2016 року в справі № 161/9471/15. Скасовано постанову державного виконавця Першого ВДВС

м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Бобик О. М. про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року на підставі виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 22 липня 2016 року в справі № 161/9471/15. Скасовано постанову державного виконавця Першого ВДВС

м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Ледвовка В. М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 вересня 2019 року, винесену в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 22 липня 2016 року в справі № 161/9471/15.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог спеціального законодавства, державним виконавцем Першого ВДВС

м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Бобик О. М копія постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника рекомендованим листом не направлялась. При цьому, при винесенні постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 вересня

2019 року державним виконавцем цього ж відділу Ледвовком В. М. не встановлено наявність коштів у боржника на рахунках у банках чи інших фінансових установах, наявного в боржника майна, на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 вересня2019 року підлягають скасуванню.

Постановою Волинського апеляційного суду від 13 січня 2020 року апеляційну скаргу Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській областізадоволено. Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні скарги

ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд дійшов висновку, що не направлення виконавцем рекомендованим листом та не отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також апеляційним судом зазначено, що державним виконавцем проводились виконавчі дії з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа, направлялись запити до відповідних органів з метою встановлення майнового стану боржника, її доходів, зокрема щодо місця її роботи, наявності нерухомого майна у власності. Оскільки іншого майна та доходів, крім заробітної плати, не було встановлено, то постановою від 17 вересня 2019 року звергнуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 і направлено для виконання за місцем роботи останньої. Посилаючись на наведене, апеляційний суд визнав необґрунтованими доводи заявника в частині протиправності дій державного виконавця щодо винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника від 17 вересня 2019 року, оскільки ці доводи не підтверджені жодними доказами, натомість спростовані матеріалами виконавчого провадження.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У лютому 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень в цій справі заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 31 липня 2019 року в справі

№ 554/13475/15, зокрема щодо обов`язку державного виконавця пересвідчитися чи отримав боржник копію постанови про відкриття провадження перед вчиненням інших виконавчих дій.

Звертає увагу на те, що через позбавлення заявника можливості виконати рішення суду добровільно, вона вимушена сплачувати виконавчий збір.

Також звертає увагу на те, що перед винесенням постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 17 вересня 2019 року державний виконавець не встановив майновий стан боржника, її доходів, зокрема щодо наявності нерухомого майна у власності та грошових коштів на інших рахунках.

У травні 2020 року Перший ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає про безпідставність її доводів та правильність висновків апеляційного суду про необґрунтованість скарги боржника.

Звертає увагу на те, що державними виконавцями вчиненні всі необхідні дії в межах наданих йому повноважень на виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на кредитним договором.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, витребувано цивільну справу № 161/16789/19 із Луцького міськрайонного суду Волинської області, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін, оскільки її прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 жовтня 2016 року до Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області надійшла заява стягувача

АТ «УкрСиббанк» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 22 липня 2016 року в справі № 161/9471/15 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 60 381,23 доларів США, 26 982,55 грн пені, а також судових витрат в розмірі 1 827,00 грн з кожного.

04 жовтня 2016 року державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Бобик О. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 52532642) за вказаним вище виконавчим листом.

Відповідно до супровідного листа від 19 жовтня 2016 року постанова

від 04 жовтня 2016 року про відкриття виконавчого провадження надсилалася боржнику ОСОБА_1 та стягувачу.

Постановою державного виконавця Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Ледвовка В. М. від 17 вересня 2019 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 і направлено для виконання за місцем роботи останньої.

Постановою державного виконавця Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Ледвовка В. М. від 02 жовтня 2019 року повернуто виконавчий лист стягувачу АТ «УкрСиббанк» на підставі заяви останнього про повернення виконавчого документа без виконання від 01 жовтня 2019 року.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини другої статті 25 Закону Україне «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (частина п`ята статті 25 Закону № 606-XIV).

Згідно з частиною першою статті 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)

Згідно з пунктом 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

№ 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За змістом частин першої, третьої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається до виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про задоволення скарги та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог скарги заявника, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що дії державного виконавця з направлення постанови про відкриття виконавчого провадження простою кореспонденцією всупереч вимог статті 31 Закону № 606-XIV, є неправомірними, однак це не може бути підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, скаржник вимог про визнання таких дій неправомірними в межах розгляду цієї скарги не заявляла.

Верховним Судом відхиляються доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не враховано направлення боржнику державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження простою кореспонденцією, оскільки встановлення факту відсутності в матеріалах виконавчого провадження доказів направлення рекомендованим листом скаржнику оскаржуваної постанови не є підставою для її скасування.

Підставою для касаційного оскарження постанови апеляційного суду, заявник, зокрема, зазначала неврахування апеляційним судом висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 31 липня 2019 року в справі № 554/13475/15.

У зазначеній вище справі, Верховний Суд визнав неправомірними дії державного виконавця з винесення постанови про накладення штрафу на боржника, оскільки державний виконавець не мав права накладати штраф у разі невиконання у добровільному порядку рішення суду у строк, визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження, якщо боржник не отримував копію даної постанови. У справі, що переглядається, боржник просила визнати неправомірними дії державного виконавця з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження через неотримання боржником копії зазначеної постанови. З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про необхідність застосування висновку, викладеного в постанові Верховного Суду, викладеного в постанові від 31 липня 2019 року в справі

№ 554/13475/15, оскільки він зроблений за інших фактичних обставин справи.

Аргументи касаційної скарги про те, що не направлення рекомендованим листом боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження позбавили її права добровільно виконати рішення суду та зумовили стягнення з неї виконавчого збору, є безпідставними, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору винесена 02 жовтня 2019 року майже через 3 роки після відкриття виконавчого провадження, при цьому заявник не позбавлена права оскаржити постанову про стягнення виконавчого збору в порядку адміністративного судочинства.

Верховний Суд також погоджується з висновками апеляційного суду щодо відсутності правових підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Ледвовка В. М. з винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника

від 17 вересня 2019 року, оскільки, як правильно встановлено апеляційним судом, державним виконавцем у 2016 та 2019 роках проводились виконавчі дії з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа, направлялись запити до відповідних органів з метою встановлення майнового стану боржника, її доходів, зокрема щодо місця її роботи, наявності нерухомого майна у власності. Відсутність у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, а також відсутність майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, стало підставою для винесення оскаржуваної постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника. При цьому, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що на час винесення оскаржуваної постанови у неї були відсутні кошти на рахунках банку та інше майно для погашення заборгованості за виконавчим листом, та не було інших доходів, крім заробітної плати.

Доводи касаційної скарги щодо наявності правових підстав для скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 вересня 2019 року є суперечливими та не спростовують правильність висновків апеляційного суду.

Не спростовують правильність висновків апеляційного суду також і інші доводи касаційної скарги заявника та не свідчать про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час перегляду ухвали суду першої інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик