ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2222/19
провадження № 2/753/1329/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарі Пугач Д.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідач не з`явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,-

встановив:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У січні 2019 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач) про визнання квартири АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю.

Вимоги позову мотивовані тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана під час шлюбу, але кошти, вкладені у її придбання, були його особистими коштами. Вказав, що до шлюбу з відповідачем ним було набуто у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка на день укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, була відчужена за 662 400 грн. В придбання спірної квартири було вкладено 900 000 грн., з яких 662 400 грн. кошти отримані позивачем від відчуження особистої квартири, а решта коштів перебувала у позивача в наявності, як особисті кошти, що знаходилися на зберіганні у родичів.

Відповідач ОСОБА_1 не визнала вимоги позову. Вказала, що сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, відбувалося покращення спірної квартири, що підвищило її вартість та вчиняли інші дії для покращення якості свого життя за місцем проживання, що вказує на право відповідача на визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя. Зазначила, що відповідно до довідок про доходи вона мала дохід та могла фінансувати ремонтні роботи, закупівлю послуг, речей. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

?06.02.2019 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання /а.с. 61-62/.

?Ухвалою суду від 16.05.2019 було забезпечено докази шляхом допиту свідків /а.с. 71/.

?03.06.2019 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву з додатками /а.с. 73-113/.

?03.06.2019 представником відповідача було подано клопотання про виклик свідків /а.с. 114-115/.

?18.06.2019 представником позивача було подано відповідь на відзив з додатками /а.с. 117-131/.

?Протокольними ухвалами від 10.07.2019 частково задоволено клопотання представника про допит свідків та долучено до справи відповідь на відзив /а.с. 135-137/.

?Ухвалою суду від 10.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті /а.с. 138-139/.

?09.12.2019 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи / а.с. 153/.

?Протокольною ухвалою суду від 11.12.2019, клопотання відповідача задоволено, розгляд справи відкладено на 01.04.2020 на 10.00 год. /а.с. 154-155/.

?20.01.2020 відповідачем було подано клопотання про забезпечення позову /а.с. 164-167/.

?Ухвалою від 20.01.2020 відмовлено в задоволенні заяви відповідача про забезпечення позову /а.с. 169-170/.

?26.03.2020 та 01.04.2020 позивачем та представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи /а.с. 179-181/.

? Протокольною ухвалою суду від 01.04.2020 клопотання задоволені, розгляд справи відкладено на 13.05.2020 на 10.00 год. /а.с. 186/.

?12.05.2020 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи /а.с. 201/.

? Протокольною ухвалою суду від 13.05.2020 клопотання задоволено, розгляд справи відкладено на 27.10.2020 на 14.00 год. /а.с. 202/.

?27.10.2020 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи /а.с. 208/.

? Протокольною ухвалою суду від 27.10.2020 клопотання задоволено, розгляд справи відкладено на 20.11.2020 на 14.00 год. /а.с. 202/.

?20.11.2020 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи /а.с. 226/.

? Протокольною ухвалою суду від 20.11.2020 клопотання задоволено, розгляд справи відкладено на 04.02.2021 на 14.00 год. /а.с. 225/.

?04.02.2021 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи /а.с. 235/.

? Протокольною ухвалою суду від 04.02.2021 клопотання відповідача було залишено без задоволення /а.с. 237-238/.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування.

05.09.2007 між сторонами було зареєстровано шлюб /а.с. 15/.

Згідно договору купівлі-продажу від 16.12.2009 серії ВМО № 707040 позивач ОСОБА_1 набув у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90,60 кв.м., вартість купівлі 900 000,00 грн. /а.с. 16/.

Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

В свою чергу, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Крім того, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 25.11.2015 року по справі №6-2333цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція також викладена й в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13.

Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Водночас стаття 57 СК України визначає підстави, за яких майно, в тому числі і набуте за час шлюбу, є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка.

Так, відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За обставинами справи установлено, що спірна квартира була набута за час шлюбу сторін.

Позивач обґрунтовує вимоги позову тим, що спірна квартира, хоча й була набута сторонами за час зареєстрованого шлюбу, водночас є його особистою власністю, оскільки джерелом походження вкладених у її придбання коштів були кошти, одержані від продажу майна, що було набуте позивачем до шлюбу.

Суд частково погоджується з доводами позивача з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 20.01.2006 серії ВСЕ №435195 позивач продав житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями за АДРЕСА_4 , вартість продажу 505 000,00 грн. /а.с. 17/.

Крім того, згідно договору купівлі-продажу від 20.01.2006 серії ВСЕ №435196 позивач продав земельну ділянку розміром 0,129 гектара, кадастровий номер :70:014:0063, що знаходиться в с. Гнідин, Бориспільского району, Київської області, надану для обслуговування та будівництва житлового будинку, вартість продажу 70 700,00 грн. /а.с. 18/.

Згідно договору купівлі-продажу від 21.01.2006 серії ВСК №721947 позивач набув у власність квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею розміром 52,80 кв.м., вартість купівлі 300 000,00 грн. /а.с. 19-20/.

Згідно договору купівлі-продажу від 22.05.2006 серії ВСТ № 726023 позивач продав квартиру АДРЕСА_5 , вартість продажу 300 000,00 грн. /а.с. 21-22/.

Згідно договору купівлі-продажу від 25.05.2006 серії ВСТ №750922 позивач набув у власність квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 43,40 кв.м., вартість купівлі 300 000,00 грн. /а.с. 23/.

Згідно договору купівлі-продажу від 16.12.2009 серії ВМО № 707039 позивач продав квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 43,40 кв.м., вартість продажу 662 400,00 грн. /а.с. 24/.

При цьому, договір купівлі-продажу спірної квартири укладено в той же день, що була відчужена квартира АДРЕСА_6 , яка була набута позивачем до реєстрації шлюбу, обидва договорипосвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергієнком С.С., бланки договорів купівлі- продажу квартир мають послідовну нумерацію: ВМО № 707039; ВМО №707040.

Таким чином судом установлено, що із загальної суми коштів - 900 000, грн. вкладених у придбання спірної квартири, 662 400,00 грн. були особистими коштами позивача, оскільки отримані ним за відчуження квартири АДРЕСА_6 , що належала йому на праві особистої власності.

Крім того, позивач на обгрунтування позову вказував, що залишок коштів, які він отримав від продажу (будинку та земельної ділянки) майже у повному обсязі до моменту придбання спірної квартири перебували на зберіганні у його родичів, а саме: у його рідної сестри - ОСОБА_3 у сумі - 20000,00 дол. США; у чоловіка його сестри - ОСОБА_4 у сумі - 20 000,00 дол. США; у його матері - ОСОБА_5 у сумі - 10 000,00 дол. США.На день укладання правочину з купівлі спірної квартири йому була передана сума коштів в розмірі 50 000,00 дол. США., якими він частково розрахувався за придбання квартири, а сума в розмірі 20 000, дол. США була витрачена на ремонт та облаштування квартири.

Судом за клопотанням позивача були допитані свідки, зокрема свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що позивач відчужив будинок разом із земельною ділянкою, що належали йому на праві особистої власності. Кошти він передав на зберігання батькам. Про вказані обставини йому відомо виключно зі слів позивача.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтвердили факт передачі їм на зберігання ОСОБА_1 грошових коштів в загальній сумі 50 000, 00 дол. США та повернення ними цих коштів позивачу на його вимогу.

Однак ці показання не є доказом тієї обставини, що саме повернуті кошти були вкладені позивачем у придбання спірної квартири.

Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження вкладення позивачем особистих коштів в сумі 237 600,00 грн. на придбання спірної квартири, суду не надано.

Отже за результатами оцінки вищенаведених доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що частка позивача у спірній квартирі складає 74/100 (662 400, 00 грн. * 100 / 900 000,00 грн.), а об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є 26/100 часток спірної квартири.

Відповідач свої заперечення ґрунтувала, крім іншого, посилаючись на те, що майно визнається за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо таке майно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

У відзиві відповідач зазначала, що за час шлюбу сторонами було проведено ремонт та облаштування спірної квартири.

При цьому, за умовами ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позивачем не заперечувався факт проведення ремонту, водночас він вважав, що відповідачем не надано належних доказів, які б давали суду підстави визнати квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Досліджуючи письмові докази надані відповідачем, суд погоджується, що з їх змісту неможливо встановити, що спірна квартира істотно збільшилася у своїй вартості.

Так, у долучених відповідачем рахунках-фактурах вказано покупцем ОСОБА_7 , частина рахунків не підписані навіть постачальником, не містять також більша частина рахунків й відміток про оплату. Договори на придбання меблів є нечитабельними в окремих частинах, копії товарних чеків не містять прізвище одержувача/замовника товару та їх підпису, видаткові накладні не містять даних про покупців. Також відповідачем надані замовлення на ім`я « ОСОБА_1 », які не підписані замовником та не містять відміток про виконання таких замовлень.

Будучи стороною по справі та маючи рівні процесуальні права щодо збирання та надання доказів, відповідач не була позбавлена можливості ініціювати питання перед судом про призначення будівельно-технічної експертизи, на підтвердження своїх доводів.

Відтак ураховуючи недоведеність відповідачем обставин, які свідчать про істотне збільшення вартості спірної квартири час її шлюбу з позивачем, підстав для визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя суд не вбачає.

Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів і наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.

За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача задоволені на 74 %, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 7107 грн. 70 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 74/100 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 90,60 кв.м., житловою площею 44,60 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7107 грн. 70 коп.

В решті вимог позову відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 )

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя