Справа № 459/170/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М.В.
Провадження № 22-ц/811/2239/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області в складі судді Мельникович М.В. від 06 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 14530 гривень 84 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1500 гривень понесених судових витрат на правову допомогу.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Червоноградського міського суду від 06.05.2021 року частково скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Вважає, що рішення суду першої інстанції було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає до часткового скасування. Вказує, що у рішенні суд частково задовольняючи вимоги ОСОБА_2 зазначив, що відповідачем не доведено, що немає його вини, що аліменти не стягувались з пенсії, яку він отримує як інвалід, та зазначено, що відповідачем не подано декларацію про доходи та майно, як передбачає ЗУ «Про виконавче провадження». Вказує на те, що з 22.12.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Оліярник Г.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 459/2924/15-ц від 16.12.2015 року. На момент відкриття виконавчого провадження відповідач отримував відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з втратою працездатності на виробництві та отримував пенсію по інвалідності у зв`язку з втратою працездатності. Звертає увагу, що 02.06.2016 року були внесені зміни до ЗУ «Про виконавче провадження», а саме ст. 19 було доповнено абзацом, який передбачає, що боржник повинен був подати декларацію про доходи та майно. На момент відкриття виконавчого провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження не було передбачено обов`язковість подання декларації. У матеріалах виконавчого провадження відсутні докази про те, що на момент відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 було повідомлено про необхідність подачі декларації про доходи. Крім того, як підтвердила у судовому засіданні представник ВДВС у м. Червонограді, що відповідач неодноразово з`являвся за викликом до державного виконавця. Тому, у відповідача не було жодного наміру приховувати свої доходи чи ухилятись від сплати аліментів. Зауважує, що державним виконавцем не було складено жодного акту з моменту відкриття виконавчого провадження по відношенню до відповідача. З моменту відкриття виконавчого провадження державний виконавець знав про те, що відповідач являється інвалідом 3-ї групи у зв`язку з втратою працездатності на виробництві. Додає, що у судовому засіданні на запитання чи проводилась перевірка доходів ОСОБА_4 , а саме чи скеровувалися запити в державні установи для отримання інформації чи змінились доходи відповідача, як це передбачено ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зазначила, що дуже завантажена роботою, тому не направляла запити. Крім того, до матеріалів судової справи ВДВС у м. Червонограді було долучено копію матеріалів виконавчого провадження. Згідно наявних у матеріалах виконавчого провадження документах вбачається, що після відкриття ВДВС у м. Червонограді виконавчого провадження, державним виконавцем було зроблено запит щодо з`ясування майнового стану ОСОБА_4 , в тому числі запит був адресований у Фонд соціального страхування, де відповідач отримує відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з втратою професійної працездатності на виробництві. Жодного документа в підтвердження того, що ВДВС у м. Червонограді скеровував запит в Управління пенсійного фонду для з`ясування доходів відповідача у матеріалах виконавчого провадження немає. Лише у 2020 році було зроблено запит державним виконавцем. Також судом не було надано правової оцінки поясненням представника відповідача про те, що державним виконавцем не належно було виконано посадові обов`язки в частині виконання ст. 36, 48 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, з моменту відкриття виконавчого провадження майновий стан відповідача не змінився, основний дохід складають доходи у зв`язку з втратою працездатності як інваліда 3-ї групи. Тому вважає, що жодної вини відповідача в тому, що державним виконавцем не була скерована постанова про відкриття виконавчого провадження до Управління пенсійного фонду для стягнення аліментів з пенсії по інвалідності немає. Звертає увагу, що з моменту відкриття виконавчого провадження його майновий стан не змінився. Жодних доказів про те, що відповідач приховує свої доходи у матеріалах виконавчого провадження немає (про що мав би складатися державним виконавцем відповідний акт). Тому, на думку відповідача, не направлення державним виконавцем своєчасно на адресу Управління пенсійного фонду постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів на утримання сина, є неналежне виконання посадових обов`язків державним виконавцем, а не вина відповідача. Щодо стягнення коштів понесених на надання правової допомоги, то в рішенні суд посилається на те, що адвокатом було долучено договір про надання правової допомоги, додаток до угоди про надання правової допомоги, калькуляцію оплати послуг з надання правової допомоги, квитанцію про оплату витрат на правову допомогу, ордер на надання правової допомоги. Звертає увагу, що вказані документи не надсилались на його адресу. В матеріалах справи відсутні докази направлення документів, які обґрунтовують витрати на правову допомогу на адресі відповідача, а тому він був позбавлений можливості ознайомитися з ними та надати свої обґрунтування. Крім того, витрати на правову допомогу є завищені, необґрунтовані та не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився у порядку спрощеного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, заперечення на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 196 СК України, абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ч. 3 ст. 26, п.3, 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 141 ЦПК України, та задовольняючи позов частково, виходив з того, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2002 року, котрий було розірвано 03.03.2004 року. Від шлюбу у сторін є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАГС м. Червонограда Львівської області 17.07.2002 року. Згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.11.2015 року судом вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 31.08.2015 року і до повноліття дитини. Також встановлено, що на виконання вище вказаного судового рішення Червоноградським міським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження. Станом на дату звернення з даним позовом до суду заборгованість по аліментах становила 19577,60 грн, що підтверджувалося розрахунком заборгованості від 12.01.2021р. В процесі розгляду справи державний виконавець надав суду новий розрахунок заборгованості від 15.04.2021р. відповідно до якого заборгованість, згідно наявних у державного виконавця даних, становить 14 530,84 грн. Згідно відповіді Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області від 15.04.2021 року відрахування з пенсії ОСОБА_1 провадиться з 01.11.2020 року у розмірі 50% пенсійної виплати щомісячно. За період з 01.11.2020 року по 30.04.2021 року утримано 7104,57 грн., сума невідшкодованих коштів станом на 01.05.2021 року становила 14 530,84 грн. Крім цього, як вбачається із матеріалів виконавчого провадження боржником не було подано декларацію про доходи та майно, як передбачає ЗУ «Про виконавче провадження». Отже, суд вважав, що жодних доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів немає. Тому, суд прийшов до переконання про наявність підстав для стягнення неустойки (пені) з відповідача на користь позивача у зв`язку із виникненням заборгованості із сплати такої з вини відповідача. Суд вважав, що з врахуванням положень ч.1 ст. 196 СК України, які передбачають, що розмір неустойки (пені) за несвоєчасну виплату позивачці аліментів не може бути більшим 100% заборгованості, стягненню підлягає розмір пені в розмірі заборгованості по сплаті аліментів, що станом на 15.04.2021 року, що становить 14530,84 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважав позовні вимоги обґрунтованими та підставними, а позов такий, що підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення в користь позивачки пені в розмірі 14 530,84 грн., що дорівнює 100% заборгованості станом на день ухвалення рішення суду. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 908 грн. Крім цього, позивачка просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Як вбачалося із матеріалів справи, позивачем на підтвердження сплати витрат на правову допомогу долучено: договір про надання правничої допомоги від 16.01.2021 року, додаток №1 до угоди про надання правничої допомоги, калькуляцію оплати послуг з надання правничої допомоги, квитанцію про оплату витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн., ордер на надання правничої допомоги між нею та адвокатом Брухом А.О. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді. Суд також враховував положення ч.2 ст. 141 ЦПК України за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог в цілому, тобто і щодо витрат на правничу допомогу. Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. є завищеними, тому з врахуванням заперечень представника відповідача та часткового задоволення позовним вимог, вважає, що підлягають стягненню з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

20 січня 2021 року ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , звернувся в Червоноградський міський суд Львівської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути із ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на сина ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 у розмірі 117619 (сто сімнадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять тисяч) грн; стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 3000 (три тисячі) грн витрат на професійну правову допомогу.

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно розрахунку заборгованості проведеного державним виконавцем за виконавчим листом №459/2924/15-ц про стягнення аліментів з відповідача станом на 07.07.2020 року рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 19577, 60 грн. З врахуванням положень ст. 180, 196 СК України позивачка просила стягнути з відповідача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів на сина у розмірі 117619,00 грн. та судові витрати по справі.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

Згідно ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але неї більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2002 року, який було розірвано 03.03.2004 року.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАГС м. Червонограда Львівської області 17.07.2002 року (а.с.6).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.11.2015 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 31.08.2015 року і до повноліття дитини (а.с.7).

На виконання вище вказаного судового рішення Червоноградським міським судом Львівської області видано виконавчий лист та постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Оліярник Г.В. від 22.12.2015 року відкрито виконавче провадження. (а.с.84 -106).

Вказану постанову було отримано ОСОБА_1 10.01.2016 року (а.с. 88).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 12.01.2021 року, заборгованість по аліментах становила 19577,60 грн. (а.с.8).

Із розрахунку заборгованості по аліментах від 15.04.2021 року, наданого державним виконавцем Червоноградського міського відділу ДВС Західного МРУ МЮ (м. Львів) Матус М.З., вбачається, що заборгованість, згідно наявних у державного виконавця даних, становить 14 530,84 грн.

Згідно відповіді Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області від 15.04.2021 року відрахування з пенсії ОСОБА_1 провадиться з 01.11.2020 року у розмірі 50% пенсійної виплати щомісячно. За період з 01.11.2020 року по 30.04.2021 року утримано 7104,57 грн., сума невідшкодованих коштів станом на 01.05.2021 року становить 14 530,84 грн. (а.с. 115-116).

Крім цього, як вбачається із матеріалів виконавчого провадження боржником не було подано декларацію про доходи та майно, як передбачає ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.87).

У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У відповідності до п.3, 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини.

Відповідач не заперечував, що був обізнаний про рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24.11.2015 року про стягнення з нього аліментів, а відтак був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти у розмірі ј частини всіх видів його доходу, однак свій обов`язок належним чином не виконував, добровільно рішення суду не виконував. У зв`язку з цим було відкрите виконавче провадження за заявою стягувачки про примусове виконання рішення про стягнення аліментів (постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2015 року (а.с. 87).

Також, відповідно до ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Проте, відповідачем такої заяви за місцем своєї роботи, виплати пенсії подано не було, не були ним аліменти перераховані і поштовим переказом або іншим шляхом виплачені позивачу, причини несплати аліментів з квітня 2017 року відповідачем не зазначені, відтак суд першої інстанції вірно вважав, що жодних доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, немає та прийшов до правильного переконання про наявність підстав для стягнення неустойки (пені) з відповідача на користь позивача у зв`язку із виникненням заборгованості із сплати такої з вини відповідача.

Доводи апелянта про те, що на момент відкриття виконавчого провадження не було передбачено обов`язковість подання декларацій, те, що у матеріалах виконавчого провадження відсутні докази про те, що на момент відкриття виконавчого провадження його не було повідомлено про необхідність подачі декларації про доходи та те, що державним виконавцем не належно було виконано посадові обов`язки в частині виконання ст.ст. 36, 48 ЗУ «Про виконавче провадження» колегія суддів вважає необґрунтованими та не бере до уваги, зважаючи на те, що відповідач як повнолітня, дієздатна, розсудлива особа обізнаний із своїми батьківськими обов`язками, зокрема, щодо утримання дитини; також, відповідач був поінформованим про судовий розгляд справи про стягнення з нього аліментів та обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів; також йому надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, тому підстав вважати, що відповідач не знав про свій обов`язок з їх сплати немає.

Крім цього, будь-яких доказів на підтвердження неможливості повідомити державного виконавця про свої доходи відповідач не надав.

Також, згідно ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження Боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Доводів та доказів виконання цих своїх обов`язків відповідач не надав.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з врахуванням положень ч.1 ст. 196 СК України, які передбачають, що розмір неустойки (пені) за несвоєчасну виплату позивачці аліментів не може бути більшим 100% заборгованості, стягненню підлягає розмір пені в розмірі заборгованості по сплаті аліментів, що станом на 15.04.2021 року, що становить 14 530,84 грн.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують , а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра