Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8571/19
Номер провадження2/711/285/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді Кондрацької Н.М.

при секретарі: Мелещенко О.В.,

позивача ОСОБА_1

представників відповідача Хабло О.М. , Архипенко В.О., Волкович Ю.О.,

Куліш А.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Придінпровського районного суду м. Черкаси перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області, Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У позовній заяві позивач зазначає наступне.

07.08.2019р. позивач подав заяву Генеральному прокурору України Луценку Ю. В. за завідомо неправдиве показання в Соснівському районному суді м. Черкаси по справі №712/15869/18 по провадженні 2/712/833/19 представників Прокуратури Черкаської області та працівників прокуратури Архипенко В. О., та інших (на протязі судових засідань по справі представники прокуратури Черкаської області працівників прокуратури змінювались) та представника ГУНП в Черкаської області Коваленка А. П. по кримінальному провадженні №0010204 від 22.12.2017р. В даній заяві вказав всі наявні докази вчинення кримінального правопорушення, яке має всі ознаки злочину передбаченого ст. 384 Кримінального кодексу України.

17.08.2019р. позивач отримав лист з відповіддю від 14.08.2019р. з Генеральної прокуратури України в якому повідомили, що його заяву від 07.08.2019р. направили на розгляд відповідно до вимог чинного законодавства і за необхідності вжити прокурорських заходів з порушених питань до Прокуратури Черкаської області. 30.08.2019р. отримав листа від 23.08.2019р. з Прокуратури Черкаської області, в якому повідомили, що підстав для знесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням не вбачається. Тобто відмовили в законних правах, . Звертає увагу на те , що в листі від 23.08.2019 простежується погроза прокуратури Черкаської області, а саме попередження відповідно до ст.. 383 КК України, що особа несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення злочину. Хоча представники Прокуратури Черкаської області та працівників прокуратури Архипенко В. О., та інші (на протязі судових засідань по справі №712/15869/18 представники Прокуратури Черкаської області та працівники прокуратури змінювались), представник ГУНП в Черкаської області Коваленко А. П. 05.07.2019р., говорили судді, що на даний час ведеться досудове розслідування по кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про що можна побачити в рішенні по справі №712/15869/18 по провадженні №2/712/833/19 від 05.07.2019р.. А на судовому засіданні 30.05.2019р. прокурор Томашкова А. І. повідомила, що дане КП було закрите 01.07.2019р. відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, про що можна побачити в Ухвалі по справі №712/9699/19 по провадженні №1- кс/712/5555/19 від 30.07.2019р.

Саме про даний злочин, який зафіксований на судових засіданнях в суді Соснівського районного суду звертає увагу Прокуратури Черкаської області, який має каратись відповідно до ст. 384 ККУ (Завідомо неправдиве показання) - 1. Завідомо неправдиве показання свідка чи потерпілого або завідомо неправдивий висновок експерта під час провадження дізнання, досудового слідства або проведення розслідування тимчасовою слідчою чи тимчасовою спеціальною комісією Верховної Ради України або в суді, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках,- караються виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років. 2. Ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів, караються виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Нагадує, що досудове розслідування - це діяльність компетентних правоохоронних органів, що полягає у збиранні, дослідженні, оцінці, перевірці та використанні доказів з метою попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, та закінчується винесенням правозастосовного акту за її наслідками. Кримінальний процесуальний кодекс України визначає досудове розслідування як стадію кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до правової позиції, викладеної в п.п.1.1 Узагальнень «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», затверджених на засіданні Зборів суддів Вищого спеціалізованого суду України від 23.12.2016, визначений ч. 1 ст. 214 КПК України -обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Через те, що Прокуратурою Черкаської області було упереджено і навмисно порушено ч. 1 ст. 214 КПК України, не хотіли відкривати кримінальне провадження та вносити відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ст. 384 ККУ за завідомо неправдиве показання в Соснівському районному суді м. Черкаси по справі №712/15869/18 по провадженні №2/712/833/19 представників прокуратуи Черкаської області та працівників прокуратури Архипенко В. О., та інших (на протязі судових засідань по справі №712/15869/18 представники Прокуратури Черкаської області та працівників прокуратури змінювались). та представника ГУНП в Черкаської області Коваленко А. П. по КП. На що позивачу прийшлося подати до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Прокуратури Черкаської області щодо не внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ст. 384 ККУ і 17.10.2019р. суддя виніс Ухвалу по справі № 711/7508/19, в якій задоволено прохання та бездіяльність доведена.

Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 17.07.1997 року. Для забезпечення дотримання договірними сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї передбачено створення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який функціонує на постійній основі і до якого я обов`язково звернуся, якщо не доб`юсь справедливого рішення по цій справі в Україні, щоб Рада Європи бачила які судами України виносяться несправедливі Рішення на бездіяльність органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Та ЄСПЛ зобов`язав Україну виконати дану конвенцію, а Україні було стидно за незаконні рішення, дії чи бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Ст. 6 Конвенції гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У свою чергу, ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд і вирішення справи в розумні строки. Розумними (в розумінні - доцільними) вважаються строки, об`єктивно необхідні для виконання процесуальних дій та ухвалення процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків є (ст.28 КПК України):

1)складність кримінального провадження;

2)поведінка учасників кримінального провадження;

3)спосіб реалізації слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, органом що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Проте Прокуратурою Черкаської області, всупереч ст. 214 КПК України, допущено бездіяльність. Вважає, що відомості, викладені в заяві повинні негайно, але не пізніше 24 години після подання заяви вноситись до ЄРДР.

Ст. 219 КПК України, Строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно з положеннями ст. 219 КПК України, за загальним правилом, досудове розслідування не може тривати більше двох місяців з дня повідомлення особи про підозру в скоєнні злочину. І хоча проектом (як і чинним КПК) допускається продовження розслідування, його загальний строк обмежений 6 місяцями (для злочинів невеликої або середньої тяжкості), або 1 роком (для тяжких злочинів).

Судовий розгляд справи повинен бути проведений і завершений упродовж розумного строку (ст.318 КПК України).

Будь-які процесуальні дії також мають здійснюватися без затримок, не пізніше граничних строків, установлених відповідними положеннями КПК. Причому строки, що встановлюються прокурором або судом, повинні давати достатньо часу для здійснення процесуальних дій або ухвалення рішень і в той же час не обмежувати реалізації права на захист (ст. 113 КПК України).

Ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судці за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Ст. 1167 ч. 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ст. 1174 ЦК України, Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Ст. 56 конституції України, Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Ст. З пункт 2.13 Закон України про судовий збір. Судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Зазначає, що складається враження, що в поліції та прокуратурі мало що змінилось після складних реформ з весни 2014 року, метою яких було викорінення корупції та беззаконня з судової та правоохоронної систем. Заяви не охоче розглядаються, затягується час, думають перекваліфікувати і закрити дане кримінальне провадження як цивільно-правовий спір, або взагалі не приймати до уваги. Тобто органи оперативно-розшукової діяльності, органи досудового розслідування та прокуратура не хоче нічого робить і живе лише від зарплати до зарплати. А їхня бездіяльність та безкарність породжує вседозволеність та нові злочини з більшим апетитом для злочинців.

Прокуратура Черкаської області своєю відмовою у відкритті кримінального провадження за ст. 384 ККУ за завідомо неправдиве показання в Соснівському районному суду м. Черкаси по справі №712/15869/18 по провадженні 2/712/833/19 представників Прокуратури Черкаської області та працівників прокуратури Архипенко В. О., та інших (на протязі судових засідань по справі №712/15869/18 представники Прокуратури Черкаської області та праиівників прокуратури змінювались), та представника ГУНП в Черкаської області Коваленко А. П. по КП, своєю бездіяльністю дають зелене світло злочинцям на майбутні злочини з більшим апетитом, з трагічними наслідками та штовхають людей до самосуду. І цією заявою робить спробу в Україні, щоб органи оперативно-розшукової діяльності, органи досудового розслідування, прокуратури та суду не заплющували свої очі на злочини, а робили відповідально свою роботу в межах компетенції, передбаченої КПК України, з дотриманням вимог Конституції України, та законів України під час досудового розслідування.

Вказує, що є інвалід III групи з дитинства, йому не так легко приїжджати до органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури в м. Черкаси з с. Мельники, Чорнобаївського р-ну., та добиватися справедливості з такою бездіяльністю ще з 27.11.2017р. і по сьогоднішній день, оскільки в нього вроджена серцево-легенева недостатність через хворобу. І внаслідок таких дій, а точніше бездіяльності, він, як людина з інвалідністю III групи інвалідності з вадами серцево-легеневої недостатності, переживає за справедливе досудове розслідування і справедливе судове рішення для шахраїв по даному КП.

З урахуванням вище викладеного та на підставі ст. 6 Конвенції, ст. 9, 21, 24, 214, 219, 303, 304, 306, 307, 318 КПК України, ст. 1167, 1174 ЦК України, ст. 19, 56 конституції України та ст. З Закону України про судовий збір, просить суд зобов`язати Україну виплатити позивачу 10000 гривень моральної і матеріальної шкоди за бездіяльність Прокуратури Черкаської області; покласти судові витрати по справі на відповідачів та державу.

22.11.2019 до суду надійшов відзив прокуратури Черкаської області на позовну заяву. У даному відзиві зазначається наступне. Придніпровським районним судом м. Черкаси відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області, Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області про відшкодування моральної і матеріальної шкоди. В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що ним подавалась заява до органів прокуратури про завідомо неправдиве показання в Соснівському районному суді м. Черкаси у справі №712/15869/18 представників прокуратури Черкаської області та Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

На вказану заяву позивач отримав відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, яку оскаржено до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси 17.10.2019 у справі №711/7508/19 скаргу ОСОБА_1 задоволено часткової зобов`язано уповноважену особу прокуратури Черкаської області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі викладених ОСОБА_1 обставин в його заяві від 07.08.2019 відносно службових осі(р прокуратури Черкаської області на ГУНП в Черкаській області ст. 384 КК України.

Таким чином позивач вважає, що бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Черкаської області доведена, у зв`язку із чим просить суд стягнути моральну та матеріальну шкоду у сумі 10000 грн. Вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За обставинами справи, Черкаським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0010204 від 22.12.2017 за фактом вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

На цей час досудове розслідування триває, слідчим та процесуальним прокурором вживаються заходи щодо забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень у провадженні.

Вважаючи, що у вказаному кримінальному провадженні допускалась бездіяльність, у грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до слідчих Черкаського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Гвоздика В.В., Баса В.В., Саєнка А.В., прокурорів Черкаської місцевої прокуратури Поліщук О.С. , Корновенка В.С., Головного управління Національної поліції в Черкаській області, прокуратури Черкаської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про виплатну моральної компенсації.

За результатами розгляду справи 05.07.2019 Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення у справі №712/15869/18, яке залишено без змін Черкаським апеляційним судом 07.10.2019, про відмову в задоволенні позову з підстав недоведення позивачем тієї обставини, що відносно нього з боку слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні вчинені протиправні дії чи допущена протиправна бездіяльність та у порушення яких саме норм права вони виразились, також не надано належних доказів спричинення йому моральної шкоди, отже не доведено обґрунтованості вимог, їх відповідності вимогам законодавства.

У подальшому 21.08.2019 з Генеральної прокуратури України до прокуратури Черкаської області надійшла заява ОСОБА_1 щодо неправомірних, на думку заявника, дій працівників правоохоронних органів Черкаської області, які допускались під час судового розгляду цивільної справи №712/15869/18. На вказану заяву прокуратурою Черкаської області 23.08.20І9 надана відповідь, в якій роз`яснено, що згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, до ЄРДР вносяться лише відомості про вчинені кримінальні правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність у таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Чинним Кримінальним кодексом України визначено, які саме діяння є злочинами, в чому полягає об`єктивна та суб`єктивна сторона того чи іншого злочину, кваліфікуючі ознаки та інше. Внесенню в ЄРДР підлягають не будь-які заяви, а заяви та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зміст яких відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства. Такі заяви та повідомлення відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України повинні містити короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Звернення ОСОБА_1 за своїм змістом та суттю не було повідомленням про злочин, оскільки не містило жодних даних про вчинення будь-якого злочину, а тому підстав для внесення відомостей до ЄРДР відповідно до вимог ст. 214 КПК України не було.

Окрім цього, заявнику у відповіді було роз`яснено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора відповідно до вимог ст. ст. 303 - 307 КПК України. Скориставшись вказаним правом, ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Черкаської області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 384 КК України, яка судом 17.10.2019 у справі №711/7508/19 задоволена частково, про що йшла мова вище. Водночас, позивач помилково посилається на обставини, вказані в ухвалі Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.10.2019, як на підставу для задоволення позовних вимог за цим позовом.

Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоджу рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності, є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, у деліктних правовідносинах саме на позивача покладаєтеся обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заході, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої ч.ч. 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Тобто, слід виходити із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, незалежно від її вини, а на державу Україні.

Однак, незважаючи на те, що відшкодування шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України застосовується незалежно від наявності вини, обов`язковим є доведення інших складових правопорушення: протиправності поведінки, шкоди та причинно-наслідковий зв`язок.

Слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси в ухвалі від 17.10.2019, на яку посилається позивач, не визнано дії прокурора протиправними, відтак таку складову правопорушення повинен довести саме позивач. Інших обставин, які б свідчили про протиправну поведінку посадових або службових осіб органів прокуратури позивачем не наведено.

Сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної та матеріальної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Такої позиції щодо відсутності підстав для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди дотримується Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі №199/1478/17.

Згідно із положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 № 4 при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач повинен довести: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не доведено жодного із необхідних елементів цивільно-правової відповідальності, не визначено характер моральної та матеріальної шкоди, не надано обґрунтування, не мотивовано, у чому полягає протиправна дія або бездіяльність заподіювана та причинний зв`язок між протиправними діяннями та наслідками.

Крім того, позивачем не розмежовані суми моральної та матеріальної шкоди та не надано жодних обставин та доказів на їх підтвердження щодо понесення матеріальних витрат або зазнання втрат матеріального характеру.

Ураховуючи викладене, просить відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області, Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області.

25.11.2019до суду надійшов відзив представника відповідача Волкович Ю.О. на позовну заяву. У даному відзиві вказується на наступне. В провадженні Придніпровського районного суду міста Черкаси перебуває справа №711/8571/19 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Черкаської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Головне управління ознайомившись з позовною заявою вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Конституційний суд України у рішенні від 03,10.2001 № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує наступне.

Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лишена своїми договірними зобов`язаннями.

Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні.

Головне управління діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, затвердженим наказом Державної казначейської служби України від 21.11.2011 № 1О6 (у редакції наказу ДКСУ від 10.05.2018 № 160).

Згідно з Положенням, Головне управління є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади.

Тобто, Головне управління виступає від власного імені, самостійно відповідає за8 власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частину 1 статті 2 Цивільного кодексу України.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України самостійним, учасником цивільних відносин є Держава Україна.

Так, згідно з частиною 2 статті 176 Цивільного кодексу України юридичні особи,- створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад.

Головне управління жодних прав та інтересів Позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди Позивачеві не завдало (до того ж сам Позивач н вказує на Головне управління як на порушника своїх прав), то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Головне управління не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій будь-яких органів.

Крім того, постановою Апеляційного суду Черкаської області від 22.10.2018 по справі №712/3003/18 за аналогічним позовом про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету визначено, що територіальні органи Державної казначейської служби уособлюють собою державу Україна, а рахунки, які відкриті виключно для забезпечення їх діяльності не уособлюють собою Державний бюджет України. Стягнення моральної та матеріальної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів на користь стягувана з відповідного рахунку. Вищезазначена постанова суду набула законної сили 22.10.2018.

Щодо вимог Позивача про стягнення моральної шкоди. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - ППВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ.

Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачем не обґрунтовано та не надано жодних належних доказів (підтверджуючих документів) того, що йому завдано моральну шкоду, в чому проявились наслідки такої шкоди, відсутній розрахунок суми моральної шкоди (не доведено ніякими доказами саме чим він керувався та з яких міркувань виходив визначаючи розмір шкоди), а отже у такому ( разі відсутні передбачені законом підстави для стягнення компенсації за моральну шкоду. При цьому, позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на; підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.80 ЦП К України).

Щодо вимог Позивача про стягнення матеріальної шкоди. Згідно з частиною першою ст. І Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду № 266/94-ВР від 01.12.1994 року (далі - Закон №266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдані громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно зі ст. З Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно зі ст. 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку

З огляду на вимоги ч.І ст. 81 цивільно-процесуального кодексу, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, Казначейство вважає необхідним наголосити, що Позивачем не було надано ; доказів, які б належним чином встановлювали підстави для відшкодування йому моральної, та матеріальної шкоди.

Головне управління вважає за необхідне зауважити, що Позивачем не надано; жодних доказів, які б належним чином встановлювали підстави для відшкодування йому матеріальної шкоди.

Отже, сума матеріальної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. не підтверджена жодними документами та розрахунками і визначена самостійно Позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст, ст. 2, 176 ЦК України, ст.ст. 43, 81, 17§ ЦПК України, п. З, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику 6 справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 просить відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач позов підтримав. Зазначив, що вважає що матеріальна шкода спричинена йому у розмірі 3000 грн.(проїзд з м. Києва до м. Черкаси на судові засіданні у даній справі, відправка листів) за те, що позивач відстоював свої порушені права. Спричинену моральну шкоду оцінює в 7000 грн., оскільки дії відповідача змусили його хвилюватися.

Представник прокуратури заперечував щодо задоволення позовної заяви з підстав зазначених у відзиві.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 07.08.2019 звернувся з заявою до Генерального прокурора України Луценка Ю. В. про завідомо неправдиве показання у Соснівському районному суді м. Черкаси по справі №712/15869/18 по провадженні 2/712/833/19 представників прокуратури Черкаської області та представника ГУНП в Черкаської області у кримінальному провадженні №0010204 від 22.12.2017р.

17.08.2019р. позивач отримав лист від 14.08.2019 з відповіддю з Генеральної прокуратури України, в якому повідомили, що його заяву від 07.08.2019р. направили на розгляд відповідно до вимог чинного законодавства і за необхідності вжити прокурорських заходів з порушених питань до прокуратури Черкаської області.

30.08.2019р. отримав листа від 23.08.2019 з прокуратури Черкаської області, в якому повідомили, що підстав для знесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням не вбачається.

17.10.2019 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі № 711/7508/19 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано уповноважену особу прокуратури Черкаської області внести відомості до ЄРДР на підставі заяви від 07.07.2019 відносно службових осіб прокуратури Черкаської області за ст. 384 КК України.

Позивач вважає, що підставою для задоволення позову є бездіяльність органу прокуратури, уповноважена особа якого, який всупереч чинному законодавству не весла відомості до ЄРДР.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Майнова шкода, на думку позивача, полягає у понесених витратах, а саме проїзд до суду, відправлення кореспонденції тощо, моральна - у відчуттях хвилювання.

Так, загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (шкода, завдана каліцтвом, ушкодженням здоров`я, незаконним засудженням тощо).

Так, згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювані в шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Аналізуючи позовні вимоги та пояснення позивача у судовому засіданні, встановлено, що підставою відшкодування шкоди позивач вважає факт не внесення відомостей до ЄРДР за його повідомленням.

Отже, у даному випадку відсутні спеціальні підстави для застосування норм статті 1176 ЦК України.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Однак, для настання відповідальності з вказаних підстав, обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними.

Як зазначено судом раніше, ухвалою слідчого судді Придінпровського районного суду м. Черкаси від 17.10.2019 (справа 711/7508/19) зобов`язано уповноважену особу прокуратури Черкаської області внести відомості до ЄРДР на підставі заяви від 07.07.2019 відносно службових осіб прокуратури Черкаської області за ст. 384 КК України. Рішення щодо визнання бездіяльності не приймалось. Скарга задоволено частково.

Статтею 23 ЦК України та у постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено саме поняття моральної шкоди.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як встановлено у судовому засіданні, жодним рішенням суду незаконність дій уповноваженої особи прокуратури чи його протиправну бездіяльність по не внесенню відомостей до ЄРДР - не визнано.

Реалізація механізму оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей до ЄДРД не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки задоволення вимог скарг позивача на бездіяльність та зобов`язання уповноважених осіб виконати вимоги ст.ст. 214, 220 КПК України, є достатньою сатисфакцією.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 30 листопада 2020 року у справі № 336/3055/18, яку відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має враховувати суд при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачкою ухвали слідчих суддів, не є самостійною підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок між поведінкою та шкодою.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення вимог процесуального закону, а посилання позивача як на обґрунтування завданої моральної шкоди через необхідність звернення його до суду, не можуть бути належною правовою підставою для її відшкодування відповідачами.

Ч.1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Чинний КПК України не передбачає оскарження в апеляційному та касаційному порядку ухвали слідчого судді про задоволення скарг заявника (потерпілого). Така ухвала є остаточною не з метою позбавлення слідчого, прокурора права на її перегляд вищою інстанцією та перевірки її законності і обґрунтованості, а задля забезпечення реалізації заявником права на вирішення його заяви про скоєння злочину у відповідності із нормами процесуального закону, яким регулюється вирішення цього питання.

Вказана правова позиція відображена в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.11.2017 у справі №751/10092/16-ц, та від 01.11.2017 у справі №464/172/16 -ц, а також у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №638/1420/16-ц.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю незаконних рішень чи бездіяльності у діях відповідача, підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні.

Також суд не вбачає підстав і для відшкодування майнової шкоди.

Понесені витрати на віиготовлення документів, проїзд до суду не відносяться за змістом та характером в розумінні ст. 22,1166 ЦК України до матеріальних збитків або матеріальної шкоди.

Таким чином, позивачем не надано жодного належного доказу того, що дії відповідача є неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є його вина, а відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин по справі, на підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява є безпідставною, необгрунтованою, а викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час слухання справи.

Керуюючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений 19.02.2021.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Н. М. Кондрацька