Справа № 345/2745/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/1765/21
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В. Г.
Суддя-доповідач Фединяк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представників: ОСОБА_1 адвоката Бобика Ю.І.;

ОСОБА_2 адвоката Ясінця В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2014 року, постановлену у складі судді Гавриленка В.Г. у м. Калуші у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 22 травня 1999 року. В шлюбі ОСОБА_2 на підставі договору дарування набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 та сторонами за спільні кошти в період з 2006 року по 2013 рік здійснено реконструкцію вказаного житла. Вартість даного житла внаслідок проведення реконструкції істотно збільшилась. При цьому ОСОБА_2 ухиляється від проведення реєстрації реконструйованого житла. Просила визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності, визнати за нею, ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та за ОСОБА_2 Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 .

22 липня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали заяву про визнання мирової угоди укладеної у цій справі, за змістом якої просили визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та в рахунок компенсації належної ОСОБА_4 частки в спільному майні подружжя зобов`язати ОСОБА_2 сплатити 45 000 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2014 року визнано мирову угоду по цивільній справі №345/2745/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, відповідно до якої: визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; 2. В рахунок компенсації належної ОСОБА_4 частки в спільному майні подружжя ОСОБА_2 зобов`язався протягом 30 календарних днів з моменту укладання мирової угоди сплатити ОСОБА_4 45 000 грн компенсації. 3. Сторони підтвердили, що умови цієї мирової угоди не суперечать закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, в тому числі держави; 4. Наслідки укладення мирової угоди сторонам відомі.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали суду, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконну ухвалу. Вказує, що вона є власником суміжної квартири АДРЕСА_1 . При затвердженні мирової угоди, не враховано, що ОСОБА_2 належала двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 50,4 м. кв., в той час як згідно умов мирової угоди визнано право власності на квартиру площею 143,4 кв. м. Таким чином, відбулась реєстрація новоствореного об`єкту, при цьому з порушенням вимог п. 49 постанови КМУ «Про порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки вона не надавала згоду як співвласниця багатоквартирного будинку на проведення такої реєстрації. Крім того, згідно висновку судового експерта Максимчина А.Д. від 30 жовтня 2020 року №60/10-2020 будівництво та реконструкція квартири АДРЕСА_1 здійснювалось без дозвільних документів, що дають право на проведення таких робіт. Внаслідок реконструкції та збільшенню поверховості квартири АДРЕСА_3 , яка належить апелянту , піддається руйнуванню, втрачається міцність матеріалів несучих конструкцій, деформація та просідання .Апелянт вказує, що не брала участь в розгляді справи, проте ухвала суду першої інстанції стосується її прав та інтересів.

29 листопада 2021 року ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечує. Вказує, що реєстрація права власності на спірну квартиру на підставі мирової угоди жодним чином не впливає на права та майнові інтереси ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги просить їх задовольнити в повному обсязі. Крім цього, пояснив, що його довірителька з 2010 року постійно проживає у США і згоди на проведення реконструкції квартири належної ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не давала.

Представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечив, просить апеляційне провадження закрити. Вважає, що право чи охоронювані законом інтереси оскаржуваною ухвалою ОСОБА_1 не порушені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, про закриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода, укладена сторонами, не суперечить закону, відповідає інтересам обох сторін, виконання ними умов мирової угоди не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та держави. Ураховуючи наведене, суд, у відповідності до ст. 175, п. 4 ч.1 ст. 205 ЦПК України ( в редакції з 18.03.2004 р.) вважає за можливе визнати укладену між сторонами мирову угоду на умовах викладених в ній та закрити провадження у справі.

Як вбачається з змісту апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, ОСОБА_1 , яка не була учасником справи при її розгляді судом першої інстанції, наполягає на порушенні оскаржуваною ухвалою її прав та інтересів на квартиру АДРЕСА_4 .

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01 грудня 2004 року надав тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» та вказав на те, його треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана норма права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2019 року провадження № 61-16143ск19 наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Отже, право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що у липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, та поділ майна подружжя.

22 липня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали заяву про укладення та визнання мирової угоду у даній справі.

Квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 11.12.2004 №4530 (а.с.9).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2014 року визнано мирову угоду по цивільній справі №345/2745/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, відповідно до якої: визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; 2. В рахунок компенсації належної ОСОБА_4 частки в спільному майні подружжя ОСОБА_2 зобов`язався протягом 30 календарних днів з моменту укладання даної мирової угоди сплатити ОСОБА_4 45 000 грн; 3. Сторони підтвердили, що умови цієї мирової угоди не суперечать закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи судового експерта Максимчина А.Д. від 30 жовтня 2020 року №60/10-2020 будівництво та реконструкція квартири АДРЕСА_1 здійснювалось без дозвільних документів, що дають право на проведення таких робіт, здійснене будівництво квартири АДРЕСА_1 впливає на міцність і безпеку квартири АДРЕСА_4 , вказана квартира внаслідок здійсненого будівництва квартири АДРЕСА_1 піддається руйнуванню.

Відповідно до статті 175 ЦПК України ( в редакції з 18.03.2004 р. чинної на час ухвалення рішення) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчиняти відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною четвертою та п`ятою статті 175 ЦПК України ( в редакції з 18.03.2004 р. чинної на час ухвалення рішення) передбачено, що у разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Статтею 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Встановлено, що зі змісту поданої сторонами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мирової угоди вбачається, що вона укладена з метою врегулювання спору, шляхом визнання за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є власником цього майна на підставі договору дарування.

Таким чином, державна реєстрація вищезазначеного майна була здійснена на підставі мирової угоди. Виходячи із системного аналізу статей 1, 2, 5, 18, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", для державної реєстрації права власності на підставі мирової угоди предметом такої угоди повинно бути нерухоме майно, яке вже має такий статус та права на нього зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Згідно із ч. 3 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення, оскаржуване представником ОСОБА_1 не стосується прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом не вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Відтак, оскаржуване рішення суду не є таким, що прийняте про права та обов`язки ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі, так як у мотивувальній та резолютивній частині цього рішення не містяться висновки суду про її права та обов`язки.

У зв`язку з тим, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 ухвалою Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2014 року не вирішувалося, то відкрите апеляційне провадження за її апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 закрито, то немає підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, апеляційний суд ,

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2014 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та поділ майна подружжя закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 20 грудня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

М.Д.Горейко