Провадження №4-с/521/6/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси

у складі судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Черненко Я.О.,

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фішер Віти Валеріївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із скаргою на дії Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фішер Віти Валеріївни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , в якій, збільшивши первісні вимоги, просив визнати протиправними дії державного виконавця Фішер В.В., скасувати арешт, накладений на транспортний засіб автомобіль марки SUBARU марки LEGASY, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; скасувати розрахунки заборгованості по аліментам, винесені Державним виконавцем Фішер В.В. від 12.06.2018 року та від 03.08.2018 року та зобов`язати здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів та зарахувати надміру сплачені кошти в рахунок майбутніх платежів.

Скарга обґрунтована такими обставинами. В провадженні Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фішер Віти Валеріївни знаходиться виконавче провадження № 54627972 з примусового виконання виконавчого листа № 2/521/10064/13-ц, виданого Малиновським районним судом міста Одеси 07 липня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанови від 12 червня 2018 року про арешт майна боржника, про розшук майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання, а також про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. ОСОБА_1 вважає, що постанова державного виконавця про накладення арешту на транспортний засіб, а також встановлений розмір заборгованості по аліментах є необґрунтованими.

12 червня 2018 року та 03 серпня 2018 року державним виконавцем Фішер В.В. були складені та встановлені розрахунки заборгованості по аліментам, з якими заявник не погоджується та вважає їх безпідставними, такими, що підлягають скасуванню, а надміру сплачені аліменти підлягають зарахуванню в рахунок майбутніх платежів. Заявник зазначає, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси з ОСОБА_1 стягнуто на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частина з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Не маючи офіційного доходу, ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання дитини в розмірі 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, однак державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості, що на думку заявника є неправомірним. 10 липня 2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду механіка-налагоджувальника з посадовим окладом 5 000,00 грн., та оплату йому проводилось пропорційно відпрацьованому часу. Державним виконавцем у розрахунку від 03 серпня 2018 року донараховано аліменти у липні за період з 01.07.2018 по 09.07.2018 року виходячи із середньомісячної заробітної плати, встановленої по місту Одеса згідно інформації, яка міститься на офіційному сайті Головного управління статистики в Одеській області. Це нарахування заборгованості, на думку заявника, також є неправомірним. Крім того, заявник зазначає, що стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах трирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року вимоги скарги задоволено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 січня 2020 року ухвалу Малиновського районного суду від 28 листопада 2018 року скасовано, з посиланням на те, що 20.08.2018 року арешт з майна ОСОБА_1 було знято, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

16 березня 2020 року Малиновським районним судом міста Одеси у складі судді Тополевої Ю.В. справу прийнято до розгляду.

Представник ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні підтримала доводи скарги та наполягала на її задоволенні. Зазначила, що незважаючи на наявність постанови про зняття арешту з майна заявника від 20.08.2018 року, арешт майна боржника станом на час розгляду справи не скасовано, на підтвердження чого надала копію витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. З приводу вказаних обставин представник заявника зверталася до в. о. начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області 16 вересня 2020 року з заявою про вжиття заходів щодо виконання постанови про зняття арешту, однак звернення залишилося без відповіді.

Представник Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з`явився, заяву про розгляд справи у відсутність представника суб`єкта оскарження не подав. В матеріалах справи міститься відзив на скаргу державного виконавця Фішер В.В., в якому зазначено, що встановлені боржникові обмеження були нею скасовані, станом на 09 липня 2018 року встановлена відсутність заборгованості, а тому просила суд відмовити у задоволенні скарги.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність до суду не подала. В матеріалах справи міститься відзив заінтересованої особи із запереченнями проти задоволення скарги.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази вважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, зважаючи на такі обставини.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні у Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фішер В.В. перебувало виконавче провадження № 53850598 з примусового виконання виконавчого листа № 521/10064/13-ц, виданого Малиновським районним судом міста Одеси 07 липня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 20 червня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановами головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фішер В.В. від 12 червня 2018 року було оголошено у розшук та арештовано майно боржника, а також боржникові було встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання, а також про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

За правилами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 14 серпня 2018 року, державним виконавцем встановлено, що станом на 09 липня 2018 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 відсутня.

Однак, як вбачається із розрахунку державного виконавця від 12 червня 2018 року, заборгованість по аліментам складала у твердій грошовій сумі 35 764,87 грн. (т. 1 а. с. 216).

10 липня 2018 року вказана сума заборгованості сплачена ОСОБА_1 згідно квитанції № 1214Е218ВD0 від 10 липня 2018 року на рахунок Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (т. 1 а. с. 19).

09 серпня 2018 року ОСОБА_1 додатково сплачено 10 987,25 грн. згідно квитанції № 12154818D9 від 09 серпня 2018 року (т. 1. а. с. 45).

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а у ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок та підстави зняття арешту з майна боржника передбачений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до п. 7 ч. 4 якої арешт з майна боржника знімається у випадку погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

20 серпня 2018 року постановою головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фішер В.В. арешт з майна, що належить ОСОБА_1 знято ( т. 1 а. с. 235).

Того ж дня вказану постанову направлено для виконання до Територіального сервісного центру № 5142 супровідним листом за № 28054 (а. с. 236).

Таким чином, державним виконавцем здійснено заходи щодо скасування арешту з майна ОСОБА_1 у чіткій відповідності із вимогами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи сторони заявника про наявність запису про арешт рухомого майна у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не заслуговують на увагу, так як ОСОБА_1 , як сторона у виконавчому провадженні, користуючись правами, передбаченими ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавлений можливості отримати копію постанови про зняття арешту та самостійно направити її до відповідного органу реєстрації обтяжень для виконання. Доказів звернення заявника до відповідного органу реєстрації обтяжень, а також і докази відмови заявникові у виключенні відповідного запису про арешт нерухомого майна із Державного реєстру обтяжень рухомого майна ОСОБА_1 суду не надано.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні скарги в частині перерахунку розміру заборгованості із сплати аліментів в межах трирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання та зарахування надміру сплачених коштів в рахунок майбутніх платежів, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Як вбачається із матеріалів справи, на час здійснення розрахунку заборгованості по аліментам від 12.06.2018 року ОСОБА_1 не працював, в зв`язку із чим державним виконавцем заборгованість боржника була визначена виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 195 СК України. Таким же чином і була визначена заборгованість ОСОБА_1 за період з 01.07.2018 року по 09.07.2018 року, так як на роботу ОСОБА_1 був прийнятий 10.07.2018 року.

Доводи заявника стосовно того, що стягнення аліментів за виконавчими листами проводиться в межах трирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання не заслуговують на увагу в зв`язку із наступним.

В обґрунтування скарги заявник посилається на п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 в редакції, яка діяла на час визначення заборгованості ОСОБА_1 по аліментам, відповідно до якого, стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах трирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Таке посилання заявника на Інструкцію є помилковим.

Пункт 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 регулює питання стягнення аліментів за минулий час, на підставі виконавчих листів, виданих на підставі рішення суду про стягнення аліментів за минулий час в порядку ч. 2 ст. 191 СК України.

Натомість виконавче провадження, в межах якого оскаржуються дії державного виконавця відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 07.07.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 20.06.2013 року, тобто з дня пред`явлення позову, в порядку ст. 183 СК України, а не за минулий час, в порядку ч. 2 ст. 191 СК України.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Головний державний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фішер В.В., при вчиненні виконавчих дій в межах виконавчого провадження, які є предметом оскарження, діяла законно, обґрунтовано та в межах повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, суд вважає скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на дії Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фішер Віти Валеріївни, адреса місцезнаходження: 65076м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 42 заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Ю.В. Тополева

28.01.21