Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8168/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Гладиш О.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача

за довіреністю Лекіашвілі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» про зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» про зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він, відповідно до договору купівлі-продажу від 27.06.2019р., є власником квартири АДРЕСА_1 .

25.07.2019р. він звернувся до абонентського відділу підприємства для оформлення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і з ним укладено договір №1282/8/2 та повідомлено про борг; надано квитанцію про сплату боргу.

Неодноразово позивачем подавались заяви до відповідача щодо виключення боргу з його особового рахунку у зв`язку з оформленням договору купівлі-продажу квартири, оскільки він, як новий власник майна, не зобов`язаний повертати борги попереднього власника.

Крім того, просив відповідача не виставляти борги попередніх власників на особовий рахунок та не фіксувати у квитанціях ці борги. На його звернення відповідачем надані відповіді, у яких повідомляється, що сума заборгованості за надані послуги по особовому рахунку НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в розмірі 64152грн. 38коп. належить попереднім власникам квартири і, що цю заборгованість підприємство не буде стягувати з ОСОБА_1 .

Будучи власником квартири, позивач вказує, що сумлінно сплачує комунальні послуги, заборгованості не має, крім тієї, що залишили попередні власники.

Незважаючи на відповіді відповідача, йому надходять претензії щодо погашення заборгованості, до якої він немає відношення.

Крім того, вказує, що є особою з інвалідністю 2 групи, отримує мінімальну пенсію і має право оформити субсидію, але йому Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради відмовлено у призначенні житлової субсидії у зв`язку з наявність заборгованості за ЖКП за вказаною адресою.

Отже, позивач просить суд, - зобов`язати ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» виключити з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість попередніх власників квартири АДРЕСА_3 за період з 27.06.2019р. в сумі 64152грн. 38коп.

Ухвалою суду від 08.12.2020р. відкрито, прийнято до провадження справу та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що особовий рахунок відкритий за адресою і є документом електронного регістру внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства і зі зміною власників, відкритий раніше особовий рахунок не змінюється. Відкривати особові рахунки або закривати їх, а також виключати з обліку заборгованість або не виключати її, це право підприємства. Обов`язку підприємства щодо виключення з обліку заборгованості попередніх власників жилих приміщень, не передбачено законом. Вся облікова заборгованість відображається у квитанціях та на особовому рахунку НОМЕР_1 до повного її погашення попередніми власниками. Обов`язок позивача, як нового власника зазначеного жилого приміщення по оплаті ЖКП лежить лише в межах поточних нарахувань з липня 2019р. Відповідач не вимагає і не вимагав від позивача оплати заборгованості, що виникла до 27.06.2019р. Доказів протилежного позивачем не надано. Права позивача відповідачем не порушуються і він не позбавлений можливості отримати довідку про відсутність у нього заборгованості по оплаті ЖКП для надання її до Департаменту соціальної політики ЧМР для оформлення субсидії.

Відповідь, яка надана позивачем на відзив, судом не прийнята, оскільки не дотримано порядок, спосіб та строки подання такої процесуальної заяви, що визначено у ЦПК України та в ухвалі суду від 08.12.2020р.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що з цим позовом він звернувся до суду, щоб не приходили листи (приходять без печаток) про погашення боргу, які він вважає погрозами. Про наявність боргів дізнався, коли звернувся до відповідача щодо укладання договору, оскільки набув право власності на квартиру. Визнав факт, що Черкаська ТЕЦ погоджується з тим, що він не має заборгованості по оплаті ЖКП, а навпаки вказує про те, що він не повинен сплачувати їх. Номер особового рахунку не змінювався. У листі, який підписав ОСОБА_2 , не вказане прізвище позивача, але зазначена його адреса. Вказав, що він не звертався до ТЕЦ щодо отримання довідки про відсутність заборгованості з тим, щоб в подальшому звернутися до Департаменту соціальної політики для оформлення субсидії. Він не звертався до попередніх власників щодо погашення заборгованості, яка виникла до придбання ним квартири. При придбанні квартири, він не звертався до підприємства з тим, щоб дізнатись, чи мається заборгованості по оплаті комунальних послуг. Зі слів попередніх власників йому відомо, що боргу немає.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи відзиву. Відповідач не вимагає від позивача оплатити заборгованість, яка виникла до придбання ним квартири, про що йому неодноразово повідомлялось. Вимоги про сплату заборгованості позивачу не направлялись і боргу у нього немає. Крім того, позивач не звертався до підприємства щодо отримання довідки про відсутність заборгованості для подальшого звернення задля оформлення субсидії тощо. Вважає, що відсутні докази, що відповідачем порушуються його права. Відповідач позови до позивача не пред`являв. На даний час ведеться робота про подачу позову про стягнення заборгованості з попередніх власників квартири. Вважає позов безпідставним і надуманим.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Починок Ю.В. від 27.06.2019р., є власником квартири АДРЕСА_1 .

Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.06.2019р., що підтверджується відповідним витягом №172028902.

Попередніми власниками цієї квартири були: ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси 17.11.1993р., ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 27.06.2019р.

Між сторонами по справі 25.07.2019р. укладено договір 1282/8/2 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який є чинним і на даний час.

На квартиру АДРЕСА_3 за вказаною вище адресою відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 і відповідно до квитанції за липень 2019р. визначена заборгованість за опалення 34177грн. 94коп. і за гарячу воду 30036грн. 57коп.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» з приводу відокремлення боргу з особового рахунку, виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири за період до 27.06.2019р., на які отримав відповіді про те, що наявна заборгованість стягуватися з ОСОБА_1 не буде і вона належить попереднім власникам квартири, технічної можливості не фіксувати заборгованість по особовому рахунку немає.

Слід зазначити, що досудова претензія від 10.02.2020р. №24/1480 про необхідність погашення заборгованості в сумі 65824грн. 17коп., на яку посилається позивач під час розгляду справи, адресована не безпосередньо ОСОБА_1 , а скерована за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок НОМЕР_1 .

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За нормами частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В судовому засіданні встановлено, що на ПрАТ «Черкаське хімволокно» покладено обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вище наведенного, ПрАТ «Черкаське хімволокно» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою.

Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання підприємством споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що чинна з 09 червня 2018 року; діє в частині положень частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18 з 1 січня 2019 року; введено Закон в дію з 01 травня 2019 року відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ), житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання включаються до плати виконавцю відповідної комунальної послуги і в рахунку відображаються окремо.

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875- ІV) визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, в редакції, що чинна з 09 червня 2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Крім того, нарахування підприємством оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання визначається Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Як передбачено п.3 ч.2 ст. 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальних послуг зобов`язаний без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством.

Таким чином, судом вірно встановлено і підтверджено вищенаведеними доказами, що позивач ОСОБА_1 не має жодного відношення до суми заборгованості, яка виникла станом на 27.06.2019р., оскільки власником квартири АДРЕСА_1 , тобто користувачем послуг за зазначеною адресою, позивач став саме з 27 червня 2019 року і уклав в подальшому з підприємством відповідний договір.

Новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.

Договір купівлі-продажу квартири від 27 червня 2019 року, згідно з яким позивач став власником квартири АДРЕСА_3 , не містить застережень про переведення боргу попередніх власників й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

При цьому, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, з урахуванням положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про зобов`язання виключити з обліку по особовому рахунку заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Жодним чином, позивачем не доведено той факт, що з-за обліку розміру заборгованості по особовому рахунку по квартирі АДРЕСА_3 , йому було відмовлено у оформленні субсидії органами соціального захисту органів місцевого самоврядування, хоча він на це посилається. При цьому, слід зазначити, що відповідачем не рахується заборгованість саме за ОСОБА_1 , як власником жилого приміщення і він, як сам підтвердив, не звертався до підприємства щодо отримання довідки про відсутність заборгованості, в тому числі і задля відповідного звернення щодо оформлення субсидії. Крім того, відповідач погоджується з тим, що заборгованості позивач за надані та отримані ЖКП не має і, в разі його звернення, йому відповідна довідка буде надана.

Зобов`язання ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» виключити суму заборгованості попередніх власників за комунальні послуги з надання централізованого опалення та гарячого водопостачання, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем певної заборгованості за спожиті комунальні послуги, не встановлює для позивача будь-яких обов`язків.

Крім того, зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідно до норм діючого законодавства України. Виключення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності.

Особовий рахунок - це «ідентифікатор» («умови») доставки рахунку на здійснення виплат за комунальними послугами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; внутрішньогосподарський (управлінський) облік - система збору, обробки та підготовки інформації про діяльність підприємства для внутрішніх користувачів у процесі управління підприємством.

Статтею 2 цього Закону визначено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства (ст. 3 Закону).

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів (ч.ч.1-3 ст. 8 цього Закону).

Крім того, статтею 8 Закону визначені норми щодо організації бухгалтерського обліку на підприємстві.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України, і які визначені у статті 9 Закону. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Встановлено, що підприємством відкритий особовий рахунок 60555032, за яким обліковуються дані про нарахування та оплату комунальних послуг, що надаються підприємством до жилого помешкання квартири АДРЕСА_1 . Цей особовий рахунок є документом електронного регістру внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства і зі зміною власників, відкритий раніше особовий рахунок, не змінюється. Крім того, чинним законодавством не передбачено обов`язку підприємства закривати особові рахунки, а також виключати з обліку заборгованість, про що просить позивач.

На думку суду, враховуючи доводи позовної заяви та ті, що надані позивачем в судовому засіданні, останнім не надано жодного належного, допустимого та переконливого доказу наявності дій, рішень з боку відповідача, які порушують його права та інтереси, як власника квартири або споживача житлово-комунальних послуг. Відсутні підстави вважати, що відповідачем порушені норми ст. 8 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Так, договір про надання ЖКП №1282/8/2 від 25.07.2019р. не містить посилання на визначений та наявний розмір заборгованості, який би мав сплатити ОСОБА_1 , в т.ч. замість попередніх власників. Його посилання на листи-вимоги, зокрема, - досудову претензію від 10.02.2020р., то вона не містить відомості про те, що адресована безпосередньо ОСОБА_1 , як новому власнику квартири АДРЕСА_3 та зобов`язує саме його сплачувати наявну заборгованість. Крім того, позивачем не доведено той факт, що незважаючи на продаж ОСОБА_5 та ОСОБА_4 квартири ОСОБА_1 , вони фактично припинили проживання у цій квартирі та не користуються наданими послугами, незважаючи на їх обов`язок знятися з реєстрації за вказаною адресою, про що зазначено у договорі від 27.06.2019р. Також слід зазначити, що при вчиненні правочину щодо придбання нерухомого майна, ОСОБА_1 не скористався своїм правом отримати інформацію на підприємстві, що надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання про наявність чи відсутність певної заборгованості станом на час укладення договору купівлі-продажу квартири і, відповідно він несе ризик настання певних наслідків, пов`язаних із невчиненням ним таких дій.

Зобов`язання відповідача виключити заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги попередніх власників є різновидом претензії, яка не передбачена чинним законодавством як спосіб захисту. У той же час, посилання викладення позивачем у позовній заяві, можуть бути запереченнями проти позову у разі пред`явлення підприємством до нього позову про стягнення суми заборгованості. Однак, як встановлено судом, таких вимог до ОСОБА_1 підприємством не заявлено. Крім того, відповідач не нараховує власнику споживачу ОСОБА_1 заборгованість за послуги, якими користувалися попередні власники квартири, а навпаки вказуючи на те, що він не повинен її сплачувати. Всі платежі, які здійснює ОСОБА_1 враховуються в оплату тих послуг, які надаються та отримуються ним, починаючи з часу набуття ним права власності на жиле приміщення, тобто з 27.06.2019р.

Таким чином, за результатами розгляду справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, враховуючи відсутність підстав вважати, що відповідачем порушуються права, інтереси позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (є особою з інвалідністю 2 групи довічно пенсійне посвідчення серія НОМЕР_2 ).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 19.02.2021р.

Головуючий: С. М. Позарецька