Справа № 643/9662/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2021 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.,
при секретарі Черниш О.М.,
за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Восьма Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Селезньова Вікторія Федорівна про визнання заповіту недійсним,-
26.07.2017 до суду звернувся позивач в особі свого представника з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати недійсним заповіт за реєстр в реєстрі за №1749 посвідчений ПН ХМНО Селезньовою В.Ф. 19.11.2016, яким ОСОБА_4 заповів ОСОБА_5 все своє майно.
Позовні вимоги мотивовані наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком позивача. За життя, 19.11.2016 ОСОБА_4 було складено заповіт, яким він заповів все майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право своїй племінниці ОСОБА_5 (відповідачу по справі). Заповіт був посвідчений ПН ХМНО Селезньовою В.Ф. 19.11.2016 за реєстр. №1749. Однак, на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 не міг розуміти значення своїх дій, та керувати ними через психічний розлад та хворобу на алкоголізм. Так, з 19.09.2016 ОСОБА_4 перебував на лікуванні у КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» у зв`язку із агресивною поведінкою та розладами психіки на грунті вживання алкоголю. 04 листопада 2016 року (за два тижні до посвідчення заповіту) ОСОБА_4 був знайдений біля ТРЦ «ДАФІ» без одягу та у неадекватному стані (сп`яніння), у зв`язку з чим був направлений каретою швидкої допомоги до Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова, де проходив лікування з діагнозом: алкогольна енцефалопатія. Відповідач, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_4 , привезла його до ПН ХМНО Селезньової В.Ф., де і було посвідчено оскаржуваний заповіт на її ім`я. Позивач, дізнавшись про існування вказаного заповіту на ім`я відповідача, був шокований, оскільки постійно піклувався про свого батька та проживав разом з ним у будинку, який належав померлому, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку. Від представника позивача адвоката Ципліцького Д.О. через систему «Електронний суд» надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, та участі позивача.
Представник відповідача адвокат Сніжко П.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що висновок експерта є неповним, та здійснений на основі документів, які надані позивачем.
Від представника третьої особи Восьмої ХДНК надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника, та у вирішенні питання покладався на розсуд суду.
Третя особа ПН ХМНО Селезньова В.Ф. в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомила.
26.07.2017 року вказана позовна заява надійшла до Московського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Горбуновій Я.М.
27.07.2017 судом направлено запит до Відділу АДП ГУДМС, УДМС України в Харківській області для встановлення місцеперебування відповідача по справі, відповідь на який повернувся до суду 15.08.2017.
Ухвалою судді від 16.08.2017 відкрито провадження у вказаній справі.
Ухвалою суду від 30.10.2017 вказану справу передано на розгляд Київського районного суду м. Харкова для розгляду по підсудності.
27.12.2017 вказана справа надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Нев`ядомському Д.В.
Ухвалою судді від 29.12.2017 справу прийнято до провадження судді.
Ухвалою суду від 21.06.2018 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 22.08.2018 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.
04.03.2019 здійснено повторний розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Ніколаєнко І.В.
Ухвалою судді від 14.03.2019 цивільну справу прийнято до провадження судді.
Ухвалою суду від 17.09.2019 по справі призначено судово-психіатричну експертизу.
22.04.2020 здійснений повторний розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Зуб Г.А.
Ухвалою судді від 28.07.2020 прийнято вказану цивільну справу до провадження судді.
Ухвалою суду від 31.08.2020 по справі призначено посмертну (заочну) судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам амбулаторного відділення судово-психіатричної експертизи КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3», та зупинено провадження по справі.
Ухвалою суду від 15.12.2020 відновлено провадження по справі.
Ухвалою суду від 25.01.2021 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті.
18.03.2021 в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків, від якого в подальшому представник відповідача відмовився.
27.09.2021 в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про виклик експерта в судове засідання для допиту.
Судом встановлено, що позивач є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні, у відділенні політравми на протязі 2016 року в КНП «Міська клінічна лікарня ШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, та як встановлено в судовому засіданні зловживав спиртними напоями, у зв`язку з чим здійснювались виклики до поліції через конфліктні ситуації, які виникали за місцем проживання померлого.
19.11.2016 ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав своїй онукі ОСОБА_5 . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Селезньовою В.Ф. та зареєстровано в реєстрі за № 1749.
Прізвище відповідача « ОСОБА_6 » змінено у зв`язку з укладання шлюбу на « ОСОБА_7 ».
З урахуванням наведеного, позивач в особі свого представника, не погодився зі складеним заповітом, та посилаючись на статті 225, 1257 ЦК України, просив суд визнати його недійним.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (частина перша статті 225 ЦК України).
У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.
Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись.
Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №596 від 04.12.2020, отриманого відповідно до ухвали суду від 31.08.2020, ОСОБА_4 за представленими даними на час складання заповіту (19.11.2016) виявляв хронічний, стійкий психічний розлад у формі амнестичного синдрому внаслідок зловживання алкоголю, та на час складання заповіту (19.11.2016) відповідно до свого психічного стану не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_8 повідомила, що відповідно до наявної в матеріалах справи документації, ОСОБА_4 протягом багатьох років зловживав спиртними напоями, та з лютого 2016 на тлі припинення прийому алкоголю у ОСОБА_4 з`явились судомні напади з втратою свідомості, в подальшому діагностувалася токсична енцефалопатія, органічний розлад особистості, хвороба Альцгеймера. Вищезазначене дозволяє говорити про наявність у ОСОБА_4 стійкого хронічного психічного розладу у формі амнестичного синдрому внаслідок вживання алкоголю, що позбавляло його на час складання заповіту можливості правильно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, та вказала, що вказане викладено у висновку експерта, який було складено на основі медичної документації, яка була наявною в матеріалах справи.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Суд вважає, що наданий до суду висновок судово-психіатричного експерта, який складений за ухвалою суду, є належним і допустимим доказом у справі, та посилання представника відповідача на неналежність цього доказу є необґрунтованими припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України), та вказаний висновок не спростований стороною відповідача жодними доказами по справі.
З урахуванням наведеного, суд повно та всебічно з`ясувавши обставини справи на підставі належним чином оцінених доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки під час укладення заповіту від 19.11.2016, ОСОБА_4 відповідно до свого психічного стану не був здатний усвідомлювати значення своїх дій пов`язаних з укладенням заповіту.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.
Витрати по оплаті судового збору покладаються на самого позивача, як спадкоємця.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4,5, 12,13, 133, 137,141, 259, 264,265 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Восьма Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Селезньова Вікторія Федорівна про визнання заповіту недійсним задовольнити.
Заповіт від 19 листопада 2016 року за реєстр. №1749 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Селезньовою В.Ф., згідно якого ОСОБА_4 заповів усе своє майно ОСОБА_5 визнати недійсним.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_2 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місцеперебування: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Третя особа Восьма Харківська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 26.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Селезньова Вікторія Федорівна, місцезнаходження: м. Харків, вул. Дружби Народів, буд. 246-В.

Повний текст рішення виготовлено 13 грудня 2021 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ