Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1361/20 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 80 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 278/1361/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Татуйка Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просила стягнути із відповідача 40286 грн. 00 коп., з яких 12776 грн. невиплаченої при звільненні заробітної плати та 27510 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позову зазначено, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та обіймала посаду провізора. Вказала, що наказом від 29 листопада 2019 року була звільнена за угодою сторін, однак при звільненні їй не виплатили належну заробітну плату у сумі 5502 грн та компенсацію за невикористану відпустку 7274 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки в розмірі 40 286 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС», просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції без достатнього обґрунтування було встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС». Також вказує, що подані позивачем документи на підтвердження своїх вимог не є належними та допустимими доказами, на основі яких можливо задовольнити даний позов. Крім цього посилається на пропуск тримісячного строку для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю і право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що наказом директора ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» від 20 квітня 2018 року позивач була прийнята на посаду провізора (а.с. 9).

Наказом директора ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» від 29 листопада 2019 року позивача звільнено із займаної посади з 30 листопада 2019 року згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, надана вказівка бухгалтерії виплатити компенсацію за 39 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки (а.с. 10).

Відповідно до довідки ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» від 10 березня 2020 року № 1003/3 станом на 10 березня 2020 року за товариством обліковується заборгованість з виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 за листопад 2019 року в сумі 12776,23 грн (а.с. 5).

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 12776,23 грн невиплачених при її звільненні сум.

Згідно з довідкою ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» від 30 листопада 2019 року нарахована позивачу заробітна плата за вересень 2019 року складає 6835 грн за 20 робочих днів, за жовтень 2019 року - 6835 грн за 22 робочі дні (а.с. 8).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На час розгляду справи місцевим судом, заборгованість по заробітній платі виплачена не була, а тому згідно ст.117 КЗпП України підлягає стягненню і середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Тому, вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 27510 грн.

Вказаний розмір середнього заробітку відповідає методиці його розрахунку, із врахуванням положень Порядку розрахунку середньої заробітної плати, який визначений Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року.

Правильність проведеного розрахунку середньоденної заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні особою, що подала апеляційну скаргу, не спростована, власного належного розрахунку наведено не було.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів перебування позивача у трудових відносинах із ТОВ «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» є неспроможними, оскільки спростовуються дослідженими вище матеріалами справи.

При цьому стороною відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження доводів та аргументів апеляційної скарги з цього приводу.

Натомість, правонаступником ОСОБА_1 ОСОБА_2 було долучено до матеріалів справи, серед іншого, копії трудової книжки ОСОБА_1 та табель обліку робочого часу за листопад 2019 року, що спростовує відповідні аргументи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний позов подано із пропуском тримісячного строку колегією суддів відхиляються з таких підстав.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 607/14495/16-ц (провадження № 61-42314св18) вказано, що: «непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Погоджуючись з рішенням місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд на вказане уваги не звернув, у повній мірі не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, та не врахував, що закон пов`язує початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку саме з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум.»

Як зазначено вище, повний розрахунок по заробітній платі власником підприємства з позивачем при звільненні не проведено, а залишок невиплаченої заборгованості стягнуто судовим рішенням, ухваленим у даній справі.

За наведеного, строк для звернення із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки позивачем не пропущено.

Крім цього, відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Наведені у апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу пре Товариства з обмеженою відповідальністю «Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС» Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді