ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2897/21

Головуючий у першій інстанції - Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1545/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державний реєстратор Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Кириченко Дар`я Вадимівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання незаконними та скасування рішення державного реєстратора,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів,

час проголошення рішення суду - 12 год. 06 хв,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 05 жовтня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Альфа-Банк», в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Іванівської сільської ради Чернігівського району та області Кириченко Д.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 серпня 2019 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності за № 32779818 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

У мотивування заявлених вимог зазначала, що 01 серпня 2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір, за умовами якого їй надавалися кредитні кошти в сумі 66 150 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 . У забезпечення виконання кредитних зобов`язань було укладено іпотечний договір, згідно з яким вказана квартира передана в якості забезпечення кредитних зобов`язань. У подальшому ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки ПАТ «Дельта Банк», а потім - ПАТ «Альфа-Банк».

Зазначає, що рішенням суду від 03 березня 2016 року з неї стягнуто кредитну заборгованість в сумі 1 443 921,07 грн та видано виконавчий лист, який скеровано на виконання до приватного виконавця Чернігівського міського округу Палігіна О.П. У листопаді 2019 року вона дізналась, що 12 серпня 2019 державним реєстратором Кириченко Д.В. перереєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на АТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення існуючої заборгованості. Вважає рішення державного реєстратора незаконним, оскільки у порушення вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» вона не отримала від банку вимоги про дострокове виконання кредитного договору. Зазаначає, що банком порушено також норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав чинності 07 червня 2014 року та яким визначено неможливість примусового звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Рішенням від 30 вересня 2021 року Новозаводський районний суд м. Чернігова позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив. Визнав незаконним та скасував рішення державного реєстратора Іванівської сільської ради Чернігівського району та області Кириченко Д.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 48196474 від 12 серпня 2019 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис № 32779818 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банку». Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про відсутність належних доказів на підтвердження факту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень від 21 червня 2019 року, зокрема повідомлення про вручення.

Представник скаржника зазначає, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості фактично не виконане, виконавчі листи на сьогоднішній день на виконанні не перебувають, а проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за банком не суперечить чинному законодавству.

Указує, що 02 липня 2019 року товариство направило ОСОБА_1 вимогу від 21 червня 2019 року про негайне повернення кредитної заборгованості, що підтверджується фіскальним чеком, списками № 156 та № 5442 від 02 липня 2019 року та описами вкладення. Вимога була направлена поштою рекомендованим цінним листом за двома адресами, які зазначені в іпотечному договорі: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Звертає увагу на ту обставину, що у п. 11 іпотечного договору сторони не врегулювали питання щодо фактичного отримання повідомлень, але дійшли згоди щодо направлення всіх повідомлень, які необхідні будуть при виконанні умов договору іпотеки. Враховуючи положення ст. 13 ЦК України, якщо іпотекодавець узгодив з іпотекодержателем процедуру надсилання повідомлень, які необхідні будуть при виконанні умов договору іпотеки, він повинен діяти добросовісно, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Наголошує на тому, що Верховний Суд у своїй постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 указав, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Позивачкою та третьою особою відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, всупереч вимогам ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», ст. 10, 18, 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127, та Правил надання послуг поштового зв`язку, матеріали реєстраційної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень від 21 червня 2019 року, зокрема, повідомлення про вручення. Також у матеріалах справи відсутні докази про відмову отримання позивачкою письмової вимоги, щоб свідчило про її недобросовісність. Отже, реєстратор мав би відмовити в державній реєстрації права власності за позивачем через невідповідність поданих документів вимогам закону.

Також районний суд указав, що 07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підстави для застосування якого у даному випадку відсутні, враховуючи те, що у період з 19 липня 2017 року по 13 листопада 2019 року позивачка спірною квартирою не користувалася, оскільки на підставі договору оренди здавала її в оренду іншій особі.

Суд не взяв до уваги також доводи позову про необхідність укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, пославшись на те, що сторони, укладаючи іпотечний договір, одночасно уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя у формі іпотечного застереження в іпотечному договорі, що відповідає вимогам ст. 33, 36-37 ЗУ «Про іпотеку».

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 2402/0808/71-079, згідно з умовами якого позивачка отримала кошти для споживчих цілей у розмірі 66 150 доларів США зі сплатою відсотків та з кінцевим терміном повернення кредиту 31 липня 2038 року.

Цього ж дня між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого позивачка придбала указану квартиру за 356 114 грн (а.с. 8).

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання 01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір б/н, предметом якого була належна позивачці на праві приватної власності трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 71 кв. м (а.с. 6-7).

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, зі змісту якого вбачається, що напередодні, 25 травня 2012 року продавець - ПАТ «Дельта Банк» права вимоги були придбані у ВАТ «Сведбанк» (а.с. 85-91). Відповідно до вищезазначених угод відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 1 443 921,07 грн, яку стягнуто з боржниці на користь АТ «Альфа-Банк» рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2016 року (а.с. 9-14).

Згідно з висновком про вартість майна, складеним 21 лютого 2019 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 11 лютого 2019 року становить 571 053 грн (а.с. 44).

02 липня 2019 року АТ «Альфа-Банк» направило ОСОБА_1 за адресою реєстрації - АДРЕСА_1 та адресою, зазначеною у іпотечному договорі - АДРЕСА_3 , повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 21 червня 2019 року (а.с. 54-56). Доказів отримання позивачкою даного повідомлення матеріали цивільної справи не містять.

З витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області з 18 липня 2019 року перебувало виконавче провадження, де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «Альфа-Банк». Станом на 21 травня 2021 року виконавче провадження має статус - «завершено» (а.с. 53).

На підставі договору найму (оренди) нерухомого майна від 19 липня 2017 року ОСОБА_1 здала в оренду ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 зі сплатою орендної плати 2 200 грн щомісячно (а.с. 57-59). Договір укладено до 18 липня 2018 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості щодо наявності у власності ОСОБА_1 нерухомого майна відсутні (а.с. 121-122).

08 серпня 2019 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про проведення державної реєстрації права власності квартири АДРЕСА_1 (а.с. 81).

На підставі рішення державного реєстратора Іванівської сільської ради Чернігівського району та області Кириченко Д.В. від 12 серпня 2019 року проведено державну реєстрацію права приватної власності на вищевказану квартиру за АТ «Альфа-Банк» (а.с. 97).

Державна реєстрація відповідного майнового права банку, яка проведена 08 серпня 2019 року, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому запис про право власності значиться під № 32779818 (а.с. 98).

Звернувшись з даним позовом, ОСОБА_1 стверджувала про незаконність переходу права власності до банку, оскільки відповідну вимогу банку вона не отримувала, а перехід права власності здійснений під час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не відповідає умовам іпотечного договору.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частина 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» визначає, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»).

У той же час сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч.ч. 1, 3 ст. 36 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (ч. 4 ст. 37 Закону).

Порядок проведення державної реєстрації прав передбачений ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

У ч. 1 ст. 20 Закону указано, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з п. 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, наведеною нормою визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що позивачка довела належними та допустимими доказами факт порушення її прав як іпотекодавця, отже висновок районного суду про задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк» за наявністю для цього законних підстав ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням у даній цивільній справі, АТ «Альфа-Банк» основним доводом апеляційної скарги указувало на помилковість висновку районного суду про відсутність належних доказів на підтвердження факту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень від 21 червня 2019 року, зокрема повідомлення про вручення.

У справі встановлено, що 01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, права вимоги за яким у подальшому були відступлені ПАТ «Дельта Банк», а потім - ПАТ «Альфа-Банк».

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання 01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір б/н, предметом якого була належна позивачці на праві приватної власності трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 1 443 921,07 грн, яка не заперечувалась позивачкою та була стягнута з боржниці на користь АТ «Альфа-Банк» рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2016 року. Наведене судове рішення фактично виконане не було.

Пунктом 11 іпотечного договору від 01 серпня 2008 року встановлено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, у тому числі, якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках передбачених основним зобов`язанням та цим договором.

При настанні зазначених у 1-му абзаці цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у 2-му абзаці цього пункту договору тридцятиденний строк починає відліковуватися з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дати, зазначеної в такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя.

02 липня 2019 року АТ «Альфа-Банк» направило ОСОБА_1 повідомлення (вимогу) від 21 червня 2019 року за вихідним № 2262 про негайне повернення заборгованості по кредитному договору та повідомило, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». На підтвердження надіслання позивачці вимоги банк надав копії реєстру № 156, списку згрупованих відправлень № 5442, опису вкладень та фіскальних чеків від 02 липня 2019 року.

Верховний Суд у своїй постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 720/852/18 зазначив, що вимоги п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Отже, підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення порушень виконання умов кредитного договору, а відтак й завершення тридцятиденного строку з моменту її отримання, на переконання колегії суддів, є повідомлення про вручення поштового відправлення, оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05 березня 2009 року № 270.

Саме таке повідомлення (про вручення поштового відправлення) сторони узгодили у абзаці третьому пункту 11 іпотечного договору, а отже доводи банку про те, що сторони не врегулювали питання щодо фактичного отримання позивачкою повідомлень, є хибним.

Пунктом 99 Правил роз`яснено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Відповідно до п. 106 Правил (в редакції, чинній на дату направлення банком вимоги) під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище.

Одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. Підпис представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти, скріплюється печаткою (за наявності) цієї юридичної особи. Такі поштові відправлення, поштові перекази не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертаються за зворотною адресою (п. 114 Правил).

Всупереч наведеному, матеріали як реєстраційної справи, так і даної цивільної справи не містять належних доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень від 21 червня 2019 року. Доказів про відмову отримання позивачкою відповідного поштового відправлення або його повернення у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що б могло свідчити про її недобросовісні дії, стороною відповідача ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано.

За таких обставин, посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 щодо дотримання іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця про вимогу стосовно усунення порушення, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки у справі не встановлено, а банком жодними допустимими доказами не доведено, що надіслане на адресу ОСОБА_1 повідомлення не було отримане останньою внаслідок її недбалості або ухилення від отримання.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішення державного реєстратора. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий: Судді: