Справа № 138/3122/21
Провадження №:2/138/876/21
16 грудня 2021 року м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю секретаря Політанської Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Деметра Плюс» до ОСОБА_1 , ТОВ «МХП-Агрокряж» про визнання недійсним договору оренди землі,
ОСОБА_2 померла і спадщину, до складу якої входить вказана вище земельна ділянка, після її смерті прийняла відповідач ОСОБА_1 .
12.09.2016 ОСОБА_1 уклала договір оренди землі із СТОВ «Агрокряж», який зареєстрований в державному реєстрі 29.11.2016 за № 32622110.
Позивач вважає вказаний вище договір від 12.09.2016 недійсним, оскільки він укладений з порушенням ст. 13 Закону України «Про оренду землі», ст. 626, 628 ЦК України. Крім того, при укладенні договору оренди землі від 01.09.2012 між ПСП «Деметра Плюс» та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов та такий договір було зареєстровано. Тобто на час укладення оспорюваного договору був чинний договір оренди від 01.09.2012.
Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений 12.09.2016 між ОСОБА_1 та СТОВ «Агрокряж» та припинити право оренди СТОВ "Агрокряж" на вказану вище земельну ділянку.
До позову додано клопотання позивача про визнання поважними причини пропуску строку для звернення з даним позовом до суду, яке мотивовано тим, що про існування оспорюваного договору оренди землі від 12.09.2016 позивачу стало відомо лише в жовтні 2021 року в центрі надання адміністративних послуги після звірки по паях на території колишньої Серебринецької сільської ради. Останній раз звірка проводилась в 2015 році, про що було оформлено відповідний список за участю директора ПСП Сторожі, сільського голови Стахова В. та землевпорядника ОСОБА_5 . Про укладення договору із СТОВ "Агрокряж" ОСОБА_1 не повідомляла позивача, а СТОВ "Агрокряж" в свою чергу ніяких претензій щодо використання земельної ділянки також не пред`являла. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити строк для звернення до суду.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Подала до суду клопотання про проведення судового розгляду без її участі. Позов підтримала. Погодилась на заочний розгляд справи. Просила клопотання про витребування доказів, зазначене в позові, залишити без розгляду.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Про час та місце судового розгляду повідомлена завчасно та належним чином.
Представник відповідача ТОВ «МХП-Агрокряж» в судове засідання не з`явився. Про час та місце проведення судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином.
Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 16.12.2021 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Протоколом зборів засновників № 1 ПСП «Деметра плюс» від 19.10.2012 було прийнято рішення про вихід зі складу засновників і власників ПСП «Деметра плюс» ОСОБА_3 та про передачу прав і обов`язків засновника і власника ПСП «Деметра плюс» від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та внесення змін до статуту підприємства (а.c.14).
Позивач зазначає, що вказаний вище договір оренди землі є недійсним, оскільки на час його реєстрації, чинним був договір оренди землі від 01.09.2012.
Як вже зазначалось вище, позивач подав до суду разом з позовом клопотанням про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду з даним позовом.
Так, ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Так, на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності представника позивача зазначила в клопотанні, що про наявність оспорюваного договору оренди від 12.09.2016 позивач дізнався лише в жовтні 2021 року, оскільки було проведено звірку укладених договорів оренди землі. Крім того, позивач знав, що його договір оренди землі був зареєстрований та чинний.
Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Тобто, позивач знаючи про наявність чинного договору оренди землі та користуючись постійно орендованим майном не зобов`язаний перевіряти наявність інших договорів, в тому числі оренди, щодо такого нерухомого майна.
Позивач стверджує, що про оспорюваний договір від 12.09.2016 дізнався лише в жовтні 2021 року.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки подав позов в межах трирічного строку, з часу про який позивач вказує як про такий, коли він дізнався про наявність оспорюваного договору оренди землі.
Щодо дійсності оспорюваного договору оренди земельної ділянки суд зазначає таке.
Відповідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Згідно положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до приписів ст. ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Частиною 5 ст. 116 ЗК України передбачено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря.
Відповідно до приписів ст. ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статті 18 і 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди від 01.09.2012), передбачали, що укладений договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
Відмітка про реєстрацію договору оренди землі від 01.09.2012, укладеного між позивачем та ОСОБА_6 наявна в самому договорі (а.с 16,17).
При цьому, як зазначалось вище, оспорюваний договір оренди від 12.09.2016 було зареєстровано 29.11.2016.
Таким чином, враховуючи, що договір оренди землі від 01.09.2012 між ПСП «Деметра Плюс» та ОСОБА_6 укладений та зареєстрований у порядку, передбаченому на час такого укладення, та фактично виконувався його сторонами, доказів розірвання чи втрати чинності іншим шляхом суду надано не було, укладення спірного договору від 12.09.2016 є незаконним в момент вчинення, оскільки оспорюваний правочин укладено у період дії іншого попереднього договору оренди, строк якого не закінчився.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача захисту у обраний ним спосіб.
Крім того, строк дії договору від 01.09.2012 становить 10 років. Враховуючи те, що дія вказаного договору закінчиться 01.09.2022, відповідач ОСОБА_1 має право на вільний вибір особи, якій вона бажає передати земельну ділянку в оренду, в тому числі і відповідачу. Тобто, дане судове рішення не призводить до порушення прав відповідачів в разі дійсності домовленості з приводу нерухомого майна, яке було предметом оспорюваного договору.
Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, зокрема, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає, що слід стягнути з ОСОБА_1 та ТОВ «МХП-Агрокряж» в рівних частинах на користь позивача судові витрати.
На підставі викладеного, положень ст.13, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», ст. 2, 10, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 116, 125, 126 ЗК України, ст. 203, 215, 236, 256, 257, 261, 266, 267, 638 ЦК України, та керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 223, ст. 259, ст. 263-268, 280-282 ЦПК України, суд
Стягнути з ТОВ «МХП-Агрокряж» та ОСОБА_1 в рівних частинах на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Деметра Плюс» судові витрати у виді судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Суддя: Т.Б.Київська