КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2572/21
Провадження № 6/552/213/21
У Х В А Л А

16.12.2021 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Дубовик І.О.,

за участі:

представника заявника - ОСОБА_1 ,

стягувача - ОСОБА_2 ,

представника стягувача - ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про визнання судового наказу таким, що не підлягає до виконання, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2021 року ОСОБА_4 звернулася до Київського районного до суду м. Полтави про визнання судового наказу таким, що не підлягає до виконання. В поданій до суду заяві посилалася на те, що вона та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_5 , 2009 року народження. 19.05.2021 року Київським районним судом м. Полтави було видано судовий наказ №552/2572/21 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку /доходів/ щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття дитиною, починаючи з 18.05.2021 року. Також вказує, що дитина фактично проживає та зареєстрована разом з матір`ю , тому у батька відсутнє право отримувати аліменти.

Просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ №552/2572/21 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку /доходів/ щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття дитиною, починаючи з 18.05.2021 року

Представник заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав викладених у заяві.

Стягувач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні вимоги заяви не визнали. Просили в її задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки КП «ЖЕО» № 2 Полтавської міської ради від 06 листопада 2021 року №3687 ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; в складі сім`ї: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також підтверджується актом обстеження, складеного головним спеціалістом Клунник К.Р та зав. Сектору з питань усиновлення, опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради Вавренюк І.І. та затвердженого 17.11.2021 року начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради

Судом встановлено, що судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 19 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку /доходів/ щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття дитиною, починаючи з 18.05.2021 року

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

При цьому, як передбачено положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст.431ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Частиною 1 статті 432ЦПК України встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.432ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

Виходячи з вищевикладених положень законодавства, а також того, що судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 19.05.2021 року постановлено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј заробітку (доходу)платника аліментів, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18.05.2021року і до досягнення дитиною повноліття, тобто стягнення аліментів присуджено і на майбутній термін до виповнення 18 років, тому відсутні правові підстави для визнання вказаного судового наказу таким, що не підлягає виконанню, адже добровільне виконання боржником свого обов`язку по утриманню сина у даний час не є гарантією виконання покладеного на нього обов`язку у майбутньому.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтування заяви та підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_4 послалася на те, що фактично спільна дитина проживає разом із нею. Однак, суду не надано підтвердження , що вона одноосібно утримує дитину.

Крім того, заявником не спростовано того факту, що на час постановлення судового наказу дитина не проживала з батьком та не була на його утриманні.

Доводи заявника про фактичне місце проживання дитини з нею на даний не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню на підставі ч.2 ст.432 ЦПК України, оскільки обов`язок боржника сплачувати аліменти існує та не припинений.

ОСОБА_4 не навела у заяві доводів, які б стосувалися питань виконання судового рішення та виконавчого документа, урегульованих ст. 432 ЦПК України, та у справі немає доказів помилковості видачі судового наказу, невідповідності його змісту, формі, реквізитам такого документа, відсутності обов`язку боржника.

Судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, у відповідності до вимог ст.129-1Конституції України та ст.18ЦПК України є обов`язковим до виконання, що відповідатиме якнайкращим інтересам дітей .

Оскільки наведені боржником обставини не підпадають під перелічені у цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому у задоволенні заяви боржника слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 12, 13, 81, 160, 165,186, 260, 261, 431, 432 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання судового наказу таким, що не підлягає до виконання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу у 15-денний термін з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 17.12.2021 року.

Головуючий Т.В.Шаповал