КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №758/2331/19 Головуючий у 1 інстанції: Войтенко Ю.В.

Провадження №22-ц/824/12876/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

09 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Бабенка Сергія Сергійовича представника ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саєнко Еліна Володимирівна, ОСОБА_2 , про визнання договорів частково недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саєнко Е.В., ОСОБА_2 , про визнання договорів частково недійсними, в якому просив:

- визнати недійсним договір факторингу №2 від 13 лютого 2012 року, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині відступлення прав вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №00 від 19 лютого 2007 року та Договором поруки №97141 від 19 лютого 2007 року;

- визнати недійсним Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 13 лютого 2012 року, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині відступлення прав вимоги за Договором іпотеки №47751 від 19 лютого 2007 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 19 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0 з наступними змінами та доповненнями, що були внесені до нього згідно з відповідними додатковими угодами.

Відповідно до п. 1.1 Договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 96 117,00 доларів США, що еквівалентно 485 390,85 грн за курсом Національного банку України на день укладення договору, на строк до 19 лютого 2028 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 11,8% річних та комісії в порядку та на умовах, визначених договором.

19 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №97141, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору.

Крім того, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19 лютого 2007 року між сторонами було укладено Договір іпотеки №47751. Предметом даного договору є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №2 від 13 лютого 2012 року.

Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу №2 клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти право вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Пункт 1.4 Договору факторингу №2 встановлює, що одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Відповідно до п. 1.1 Договору відступлення цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договором іпотеки, зазначеними у додатку до цього договору.

На думку позивача Договір факторингу №2 від 13 лютого 2012 року та Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 13 лютого 2012 року є недійсними в частині відступлення прав вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 19 лютого 2007 року, Договором іпотеки №47751 від 19 лютого 2007 року та Договору поруки №97141 від 19 лютого 2007 року.

Недійсність частин договорів обґрунтовує тим, що фактор для надання фінансової послуги повинен бути включений до відповідного реєстру, а також мати відповідну ліцензію; оспорюваний договір про відступлення за своєю правовою природою є договором факторингу; укладення небанківською установою договору факторингу, яким передбачено набуття фактором права вимоги до боржника - фізичної особи є порушенням розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03 квітня 2009 року; АТ «УкрСиббанк» не мало права на укладення оспорюваних договорів, оскільки у фактора права на придбання відступної вимоги до фізичної особи не суб`єкта господарювання немає.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саєнко Еліна Володимирівна, ОСОБА_2 , про визнання договорів частково недійсними відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції адвокат Бабенко С.С. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що меморіальний ордер не містить жодної відмітки банку: ні підпису бухгалтера, ні підпису інших посадових осіб, ні штампу банку, ні навіть печатки банку. За таких обставин копія меморіального ордеру не може підтвердити сплату ТОВ «Кей-Колект» коштів АТ «УкрСиббанк» чи навпаки.

Вказує, що припущення відповідача про те, що передача права вимоги за договорами, які оспорюються, не потребує наявності відповідної ліцензії суперечать постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі №909/968/16.

АТ «УкрСиббанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права. ТОВ «Кей-Колект» є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та додатком до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи із зазначенням видів фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства - надання факторингу.

У судовому засіданні адвокат Бабенко С.С. представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Келлект» заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засіданні треті особи не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до п. 1.1 Договору №0 банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 96 117 доларів США, а позичальник зобов`язався належним чином використовувати кошти і повернути їх банку, та сплачувати проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.

На день укладення Договору сума кредиту за курсом НБУ дорівнювала еквіваленту 485 390,85 грн.

У п.п. 1.2.2 Договору №0 встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 19.02.2028, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 договору.

Пунктом 2.1 Договору №0 сторони передбачили, що у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним Договором банком приймається застава нерухомості, згідно Договору іпотеки №47751 від 19 лютого 2007 року; надається порука ОСОБА_2 згідно договору поруки №97141 від 19 лютого 2007 року.

Факт укладення договору позивачем не заперечувався.

Крім того, посилання на Договір №0 міститься в Договорі іпотеки №47751 від 19 лютого 2007 року, який підписаний ОСОБА_1 .

Також 19 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір іпотеки №47751, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно житлове приміщення, зазначене в п. 1.4 цього Договору.

За домовленістю сторін заставна вартість предмету іпотеки складає 647 188,00 грн.

Згідно із п. 1.2 Договору №47751 іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця за Кредитним договором №0 від 19 лютого 2007 року.

Пунктом 1.4 Договору №47751 визначено предмет іпотеки - трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 64,50 кв.м., житловою площею 43,10 кв.м.

Договір №47751 підписаний представником АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С.

19 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №97141,за умовами якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання іпотечного кредиту №0 від 19 лютого 2007 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і в тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Сторони у п. 3.1 Договору №97141 погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Договір №97141 підписано представником АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №2.

Згідно із п. 1.1 Договору №2 банк передав у власність фактору, а фактор прийняв права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору №2 обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у Додатку 1 до цього Договору.

У п. 1.4 Договору №2 сторони погодили, що одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення.

Договір №2 підписано представниками ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» та скріплено печатками останніх.

У Додатку міститься Кредитний договір №0 від 19 лютого 2007 року, боржником за яким є ОСОБА_1 із загальним розміром грошового зобов`язання за Кредитним договором 96 117,00 доларів США.

Фактичний розмір невиконаного грошового зобов`язання за Кредитним договором у гривневому еквіваленті станом на 13 лютого 2012 року складав 981 107,63 грн.

Фактичний розмір заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту станом на 13 лютого 2012 року - 88 207,18 доларів США, а нараховані несплачені відсотки у валюті кредиту - 34 586,30 доларів США.

13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Кей-Колект» на підставі Акту приймання-передачі право вимоги за Кредитним договором, укладеним ОСОБА_1 .

Також 13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали Договір відступлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Відповідно до п. 1 Договору відступлення у зв`язку з укладення між цедентом та цесіонарієм Договору факторингу №2 від 13 лютого 2012 року цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку 1 до цього договору.

Відповідно до виписки Додатку 1 до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13 лютого 2012 року визначено Кредитний договір №0 від 19 лютого 2007 року, заставодацем за яким є ОСОБА_1 , з вартістю застави згідно договору застави 647 188,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» 29 лютого 2012 року направляло позивачу повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором або договором про відкриття та використання картрахунку за вих. №12-22/7002.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» Договір факторингу є чинним, а ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі права вимоги на виконання зобов`язання, яке виникає після відступлення клієнтом права вимоги.

Доводи апелянта щодо невідповідності меморіального ордеру на думку суду є необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Разом з цим, у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі №926/1172/18, від 28 січня 2020 року в справі №924/1208/18 вказано, що виходячи зі змісту статей 4 ГПК України та 15, 16 ЦК України, підставою для захисту господарським судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно з вимогами ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно.

Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Окрім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року в справі №461/2900/11, на яку посилається позивач, не може бути застосована щодо даного спору, оскільки у наведеній позивачем справі фактор не був фінансовою установою, на відміну від фактора за оскаржуваними договорами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що аналіз умов спірних договорів свідчить про укладення відповідачами договорів про відступлення права вимоги (цесії), які відповідають загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 6 ЦК України, а також свідчить про відсутність в них умов, притаманних правовідносинам факторингу.

Підстави для визнання договору факторингу та договору відступлення права вимоги недійсними відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бабенка Сергія Сергійовича представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко