Справа № 442/1518/21 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/1378/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Бойко С.М., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Крамара О.В. від 19 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 121266,00 (сто двадцять одна тисяча двісті шістдесят шість) гривень 00 копійок заборгованості за кредитним договором та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок судових витрат.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвали нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Вважає, що рішення винесено з порушенням норм процесуального і матеріального права, внаслідок чого підлягає скасуванню. Вказує, що судом не було взято до уваги, що вона користувалася банківською кредитною карткою АТКБ «ПриватБанк» з 27.06.2018, номер карткового рахунку НОМЕР_2 . Оскільки термін дії картки закінчився в червні 2019 року, то банком самостійно було відкрито картковий рахунок НОМЕР_3 . У зв`язку з тим, що у неї за рахунком за цією карткою були готівкові кошти у великих розмірах, персональним банкіром ОСОБА_2 було запропоновано обрати «Master Card World Віас» номер картки : НОМЕР_4 (дія якої до 07.2022) і відповідно збільшено кредитний ліміт до 86500,00грн. На підтвердження цієї обставини позивачем надано «Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (б/н) - додаток до позовної заяви 6. Крім цього, позивачем в обґрунтування позову подані суду: підписана не Відповідачем анкета-заява про приєднання до (не підписаних) умов та Правил надання банківський послуг в Приватбанку, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; розрахунок заборгованості за договором, укладеного між Позивачем та Відповідачем. Інших доказів, які стосуються предмету спору, Позивачем суду не надано. Вказує, що безспірним є факт, що нею при отриманні банківської кредитної картки заповнювався бланк у відділенні AT КБ "ПриватБанк" виключно Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 12.10.2018. Умови та Правила надання банківських послуг AT КБ "ПриватБанк", згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів нею не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання і представником позивача.

Звертає увагу на те, що позивачем не надано підтверджень того, що ці Умови та Правила були додатком до підписаної нею анкети-заяви. Крім того, Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток: Platinum, World Black Edition, World Elit, Infiniti, Visa Signature не містить її підпису, як позичальника, не датований як документ. Отже вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг AT КБ "ПриватБанк", а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" не можна вважати складовими частинами укладеного між відповідачем та позивачем кредитного договору. Зазначає також, що невід`ємною частиною кредитного договору згідно з пунктами 2.1.1.2., 2.1.1.12.13 витягу з Умов та Правил є Пам`ятка клієнта, яка видається позичальнику, визначає, зокрема умови кредитування, вид кредитної картки. Така Пам`ятка у матеріалах справи відсутня, нею не підписувалась, що підтверджує відсутність між сторонами відносин кредитування. Крім того зазначає, що розрахунок боргу, долучений до матеріалів справи, не оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року. Стверджує, що за період користування коштами з 12.10.2018 по 19.01.2021 нею було сплачено банку: 59030,95грн- в погашення заборгованості за поточним тілом кредиту; 11765,53грн-погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, тобто - відсотків за користування коштами; 4483,83грн. погашено заборгованість за прострочення відсотків, всього 75280,31грн. При цьому зазначає, що борг в сумі - 54934,98грн виник у зв`язку з тим, що позивач у 2019 році самостійно без письмового узгодження із відповідачем змінено умови надання кредитних коштів, таким чином встановивши неможливість погашення кредиту. Всі кошти, які відповідач погашав, позивач самостійно списував в погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, тобто - процентів за користування коштами; та погашення заборгованості за прострочення відсотків. Вищенаведене, на думку апелянта свідчить про те, що при укладенні договору AT КБ «ПриватБанк» не дотрималось вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Крім цього, зазначає, що у зв`язку з оголошеним в Україні карантином щодо поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), і виникла заборгованість у відповідачки, оскільки як вбачається із Розрахунку заборгованості від 12.10.2018 вона не змогла надалі сплачувати кредит з 14.02.2020 року, що і призвело до надмірних нарахувань з боку позивача, а саме - 4568, 00грн- заборгованість за нарахованими відсотками та -25338,22грн-заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги та письмових пояснень позивача у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 610, 612, 615, 629, 633, 634, 638, ч.1 ст.1046, ст.ст. 1048, 1049, 1050,1054,1056-1 ЦК України, ст. ст. 2,5,10-13, 77-81, 141, 247, 252, 258, 259, 263-265, 279-282 ЦПК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та задовольняючи позов, виходив з того, що 12.10.2018 ОСОБА_1 звернулася в банк із заявою про отримання банківських послуг та отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.17). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім цього, 20.05.2019 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому вказано основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: строк кредитування, процентну ставку та іншу інформацію (а.с. 18-19). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 кредитний ліміт встановлено в розмірі 86 500,00 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача перед банком станом на 19.01.2021 становить 121266,40 грн., яка складається з: 91360,18 грн. - заборгованість за кредитом; 4568,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 25338,22 грн заборгованість за простроченими відсотками. Кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Тому вказані обставини свідчать про згоду відповідача з усіма умовами цього договору. Крім цього, як вбачається з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлено відсоткову ставку та розмір обов`язкового щомісячного платежу. Заперечень щодо Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано. Оскільки відповідач своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, та вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, що має відображення у розрахунку заборгованості, вимоги позивача обґрунтовані.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону відповідають лише частково; лише частина обставини, які суд вважав встановленими доведені, а тому рішення суду підлягає зміні.

25.02.21р. АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просили стягнути з неї заборгованість за кредитним договором б/н від 12.10.2018 у розмірі 121266,40 грн. станом на 19.01.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що 12.10.2018 АТ КБ «Приватбанк» відповідно до заяви відповідача відкрив їй кредитний рахунок із встановленням початкового кредитного ліміту у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому відповідач, ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток та паспорт споживчого кредиту від 20.05.2019 отримала картку преміальна карта Black Edition, кредитний ліміт до 200000,00 грн. Невиконання відповідачем належним чином своїх зобов`язань, призвело до утворення заборгованості, в сумі 121266,40 грн, з яких: 91360,18 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі 66331,42 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 25028,76 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4568,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 25338,22 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано, 12.10.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signfture, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанку» та Інформацію та контактні дані кредитодавця, яка підписана відповідачкою.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 19.01.2021 року становить 121266,40 грн., з яких 91360,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 66331,42грн. поточним тілом кредиту, 25028,76 грн. простроченим тілом кредиту; 4568 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 25338,22 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК Українипублічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У підписаній відповідачем Анкеті-заяві позичальника від 12.10.2018 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, окрім цього процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.10.2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signfture та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signfture та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено тарифи, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні змінив умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім цього, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (12.10.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25.02.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи вказане, Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signftureта Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 жовтня 2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім цього, укладений між сторонами кредитний договір від 12.10.2018 року у вигляді заяви-анкети не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Що стосується, заборгованості за простроченими відсотками, то слід вказати, що про можливість сплати відсотків за кредитним договором дійсно було вказано у «Інформації та контактних даних кредитодавця», підписаній відповідачкою (а.с. 18-19).

Однак, слід вказати, що анкета-заява (як факт укладення кредитного договору) підписана 12.10.2018 року, а «Інформація та контактні дані кредитодавця» 20.05.2019 року, тобто такої на час укладення договору та отримання коштів у період з 2018 року не існувало та така не була та не є частиною договору кредиту чи його умовами відповідно.

Крім цього, додатково, з такої інформації вбачається, що вона була актуальною лише до 04.06.2019 року та жодним чином не замінює умов договору та не є таким умовами, оскільки як вбачається із самої Інформації (а.с. 19 зв.): «…Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан6, розмір доходів, тощо».

Окрім наведеного, як вбачається з доданої до анкети-заяви (від 2018 року) Інформації (від 2019 року), вказані у останній відсотки могли бути актуальними та діяти лише до 04.06.2019 року, проте з розрахунку заборгованості вбачається, що прострочені відсотки банк почав нараховувати з 01.09.2019 року, відповідно будь-яких доказів, які б свідчили про те, що сторони домовилися про нарахування відсотків у розмірі, який вказаний у поданому банком розрахунку немає.

Крім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, позивачем самостійно здійснювалося нарахування відсотків за прострочений кредит від 60% до 74,4% річних, при цьому відповідач, умов та правил, якими б таке збільшення відсоткової ставки було передбачено, не підписував. Будь-яких доказів про те, що Банк повідомляв відповідача про зміну (збільшення) процентної ставки та він визнавав таку зміну та у будь-якій формі погоджувалося на сплату таких відсотків матеріали справи не містять.

Враховуючи вказане, підстав для стягнення заборгованості за простроченими відсотками немає та у задоволенні цієї вимоги суду першої інстанції слід було відмовити.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає підставними позовні вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» основної суми боргу, тобто коштів що отримані відповідачем у позивача.

Така сума складається з «тіла кредиту», що становить 73550,67 грн. основної суми боргу, яку отримала відповідачка. Вказана сума отриманого, але непогашеного основного зобов`язання складається із 66331,42 грн «поточного тіла кредиту» та 7219,25 грн «простроченого тіла кредиту». При цьому суд апеляційної інстанції частково враховує доводи апелянтки про те, що частину «простроченого тіла кредиту» складають нараховані самостійно Банком не у відповідності до умов закону та договору відсотки, які були «погашені за рахунок тіла кредиту», тобто без волі відповідачки, відповідних умов договору та вимог закону переведені із графи відсотки в графу «простроченого тіла кредиту». Однак сума вказаних «погашених за рахунок тіла відсотків» становить згідно розрахунку заборгованості (а.с. 6-8) не 25028,76 грн, а 18118,97 грн.

Таким чином, суду першої інстанції, слід було стягнути з боржника суму отриманих та неповернутих позивачкою коштів у розмірі 73550,67 грн. = (91360,18 грн («прострочене та поточне тіло кредиту») 18118,97 грн (погашені за рахунок тіла відсотки).

Вказане, також, відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/2019, на яку посилався суд першої інстанції, однак застосував частково помилково.

Зважаючи на вказане рішення суду першої інстанції слід вважати таким, що ухвалене без повного та чіткого дотримання вимог закону та без вираховування згаданих обставин, що мають істотне значення для вирішення спору.

Тому, рішення суду слід змінити зменшивши розмір заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.10.2018 року, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з 121266 грн. до 73550,67 грн.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити частково.

Пропорційно до задоволених вимог позову та скарги слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2021 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення суду в такій редакції:

«Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 73550,67 грн. заборгованості за кредитним договором.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 1376,80 грн.судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.»

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 1339,86 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: С.М. Бойко

М.М. Шандра