Справа № 442/3916/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/811/293/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Н.О. Шеремети, Р.П. Цяцяка

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

05.06.2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ВL_КГ100094696. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 13.02.2012 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ВL_КГ100094696, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 15000 грн. строком до 13.02.2015 року зі щомісячною платою комісії на рівні 0,01 відсотків річних. Однак, взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.05.2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 62771,94 гривень.

Оскаржуваним заочним рішення позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 62 771,94 грн заборгованості за кредитним договором BL_КГ100094696 від 13.02.2012 року. Вирішено питання судового збору.

Заочне рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону, оскільки належним чином не повідомив його ( ОСОБА_1 ) про час та місце проведення судового засідання, чим позбавив його права на особисту участь у судовому засіданні та можливості обгрунтувати заперечення щодо заявлених Банком позовних вимог. Крім того, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував, що розмір штрафних санкцій, визначений позивачем в сумі 38 680,14 грн значно перевищує суму наданого йому кредиту, а також суму залишку заборгованості за кредитом, яка становить 11 940,55 грн. Звертає увагу суду на те, що ним сумлінно виконувалися умови кредитного договору та вчасно вносилися платежі до погіршення фінансової ситуації в країні та значного зростання вартості іноземної валюти. Вважає, що виходячи з принципу об`єктивності, реальності і справедливості, наявні підстави для зменшення штрафних санкцій. Зазначає, що пеня у визначеному Банком розмірі нараховувалася з кінця 2012 року по червень 2015 року. Однак, згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності. Відтак, розрахунок пені можливий лише, починаючи з травня 2014 року. Зазначає, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним з видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статтях Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-2003цс15 від 23 жовтня 2015 року. Вважає, що максимальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню становить 24 134,89 грн.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 скаргу підтримав. Вважає підставними вимогами банку в частині стягнення тіла кредиту, відсотків, комісії. Щодо стягнення пені вважає, що таку слід стягнути в розмірі, зазначеному в апеляційній скарзі.

Представник Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст.77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81, ч.ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 13 лютого 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ( надалі ПАТ«ВіЕйБі Банк» ) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ВL_КГ100094696 на суму 15000 гривень строком до 13 лютого 2015 року з платою в розмірі 0,01 процентів річних на умовах визначених вказаним Договором (п.3). Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом становить 3 % річних (п.4 договору).

Банк договірні зобов`язання виконав та передав кошти у вказаному розмірі, натомість ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань не виконав. Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредиту станом на 20.05.2012 року загальна сума боргу становить 62771,94 грн., яка складається з: 11940,55 грн. - заборгованість по сплаті кредиту, 1,25 грн. - по відсотках, 12150 грн. - по комісії за розрахункове обслуговування та 38680,14 грн. - плата за пропуск платежів.

Задовольняючи позовні вимоги банку в повному обсязі, районний суд виходив з того, що згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. За умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов`язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом; сплачувати відповідну комісійну винагороду, та у випадку порушення зобов`язання, сплачувати відповідні штрафні санкції.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-2003цс15 від 23 жовтня 2015 року, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вбачається зі змісту договору кредиту, у випадку прострочення позичальником сплати платежів за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов`язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50 % та те, що пеня розраховується за методом «факт/360» зазначено у п.9 договору. У випадку невиконання позичальником обов`язку, передбаченого п.3.3.3 договору, у разі, якщо прострочення виконання боргових зобов`язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф у розмірі, зазначеному в п.9 договору -25% від суми кредиту.

Таким чином, заборгованість за договором банком розрахована з врахуванням зазначених положень договору, відтак, до суми заборгованості включено заборгованість по сплаті «за пропуск платежів», що на думку колегії суддів, є притягненням двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, поза увагою суду залишилося те, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК). Враховуючи, що строк виконання зобов`язання сторонами визначено - 13.02.2015 року, а позов про стягнення заборгованості за договором пред`явлено до суду 05.06.2015 року, пеню слід розраховувати за період 05.06.2014 року з 05.06.2015 року, що становить - 53 грн.89 коп.

З наведених мотивів, рішення суду слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 24145 грн. 69 коп. заборгованості за кредитним договором № ВL_КГ100094696 від 13 лютого 2012 року, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 11940 грн.55 коп.; заборгованість по відсотках - 1,25 грн.; комісія - 12150 грн.; пеня - 53 грн.89 коп.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 24 145 грн. 69 коп. (двадцять чотири тисячі сто сорок п`ять гривень 69 копійок) заборгованості за кредитним договором № ВL_КГ100094696 від 13 лютого 2012 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: Н. О. Шеремета

Р. П. Цяцяк