Ухвала

17 грудня 2021 року

місто Київ

справа № 509/1121/18

провадження № 61-18693ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на іпотечне майно,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 17 листопада 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання. Суд касаційної інстанції визначив, що судовий збір за подання касаційної скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає доплаті у розмірі 99 385, 56 грн, враховуючи, що позов подано юридичною особою із ціною позову 3 430 318, 89 грн, тому визнано обов`язок заявника надати суду документ на підтвердження доплати судового збору або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору.

Суд касаційної інстанції також встановив, що касаційна скарга подана із пропуском строку, визначеного частиною першою статті 390 ЦПК України, втім долученні до касаційної скарги докази не висвітлюють повно інформацію щодо направлення судом апеляційної інстанції судового рішення учаснику справи у справі № 509/1121/18.

Від заявника у грудні 2021 року надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, долучено копію супровідного листа Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2021 року, яким направлено на адресу, зокрема ОСОБА_1 копію постанови від 30 вересня 2021 року.

Щодо вимоги суду касаційної інстанції про обов`язок здійснити доплату судового збору у визначеному Верховним Судом розмірі у сумі 99 385, 56 грн, заявник звернулася із клопотанням про зменшення розміру судового збору та його відстрочення.

Клопотання обґрунтовано тим, що заявник не має достатньо коштів для сплати визначеного Судом розміру судового збору за подання касаційної скарги. Також повідомляє, що до травня 2021 року ОСОБА_1 тривалий час не працювала у зв`язку з проходженням курсів лікування.

На підтвердження доводів клопотання заявником долучено довідку з місця роботи про те, що вона працює з 05 травня 2021 року у Комунальному підприємстві «Одесатранспарксервіс» з посадовим окладом 16 344, 00 грн. Також заявником долучено виписку з карти стаціонарного хворого № 9468, відповідно до якої ОСОБА_1 у період з 02 грудня 2021 року до 13 грудня 2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні.

Верховний Суд констатує, що недоліки касаційної скарги усунуто частково, в частині надання додаткових доказів на підтвердження поважності причини пропуску процесуального строку на подання касаційної скарги.

Щодо обов`язку сплати судового збору за подання касаційної скарги Верховний Суд робить такі висновки

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною третьою статті 136 ЦПК України визначено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Враховуючи подані заявником документи, Верховний Суд встановив, що заявником не надано належні документи на підтвердження його майнового стану, а саме докази, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, тобто 2020 рік (стаття 8 Закону України «Про судовий збір»).

Верховний Суд наголошує, що докази на підтвердження перебування заявника на стаціонарному лікуванні, що має разовий характер, без доказів на підтвердження майнового стану заявника не зумовлюють позитивне вирішення клопотання ОСОБА_1 , оскільки суд касаційної інстанції враховує викладені заявником доводи, підтвердженні доказами у сукупності наведених заявником обставин.

Отже, долучені заявником письмові докази не підтверджують об`єктивну неможливість здійснення сплати судового збору у визначеному Судом розмірі.

За наведених обставини Верховний Суд відмовляє у задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору та його відстрочення.

Згідно із частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Наведені обставини свідчать про необхідність продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтею 127 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору та його відстрочення.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків у касаційній скарзі тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду, що не підлягатиме подальшому продовженню.

У разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний