Справа № 425/637/21
Провадження № 22-ц/810/926/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач Комунальне спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради, відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 вересня 2021 року, ухваленого Рубіжанським міським судом у складі: судді Мирошникової О.Ш. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради до ОСОБА_1 про покладення матеріальної відповідальності,

в с т а н о в и в:

09 березня 2021 року позивач Комунальне спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради (далі КСТП «РТКЕ») звернулося до суду із вказаним позовом, який мотивувало тим, що розпорядженням Рубіжанського міського голови від 11 червня 2019 року № 488-к між виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради в особі міського голови Хортіва С.І. та ОСОБА_2 укладено контракт № 8 строком з 14 червня 2019 по 13 червня 2020, згідно якого останній наймається на роботу до КСТП «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради на посаду директора.

20.01.2020 розпорядженням Рубіжанського міського голови № 77-К «Про дострокове розірвання Контракту та звільнення з посади директора Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради ОСОБА_2 » (далі розпорядження № 77-К), винесеним одноособово відповідачем ОСОБА_1 , який як секретар ради на той час виконував обов`язки міського голови у зв`язку з достроковим припинення повноважень міського голови міста Рубіжне ОСОБА_3 і на підставі пункту 1 частини 3 статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, достроково припинено з 20.01.2020 дію Контракту від 11.06.2019, укладеного між виконавчим комітетом ради та ОСОБА_2 , та звільнено ОСОБА_2 з посади директора КСТП «РТКЕ» 20.01.2020 на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.09.2020 у справі № 425/537/20, провадження № 2/425/288/20 задоволено частково позов ОСОБА_2 до секретаря Рубіжанської міської ради Бусєнкова Анатолія Анатолійовича, КСТП «РТКЕ» про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови за підписом секретаря Рубіжанської міської ради Бусєнкова А.А. від 20.01.2020 № 77-К «Про дострокове розірвання Контракту та звільнення з посади директора Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради ОСОБА_2 »; визнано протиправним та скасовано наказ КСТП «РТКЕ» від 20.01.2020 № 07-К «По особовому складу» про звільнення з посади директора КСТП «РТКЕ» ОСОБА_2 ; стягнуто з КСТП «РТКЕ» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.01.2020 до дня ухвалення рішення 17.09.2020 включно у розмірі 102514,96 грн.

Посилаючись як на правову підставу своїх вимог на статтю 237 КЗпП України, позивач просив суд покласти на відповідача, винного в незаконному звільненні працівника, обов`язок покрити шкоду, заподіяну КСТП «РТКЕ» у зв`язку з оплатою працівникові на підставі рішення суду часу вимушеного прогулу шляхом стягнення з відповідача на користь підприємства 102514,96 грн шкоди з відповідача, судови витрати у вигляді судового збору 2270 грн та витрати на професійну правничу допомогу 5000 грн.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву позивача про невизнання позову, оскільки позивач не довів вину відповідача у незаконному звільненні працівника позивача та наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним рішенням відповідача та шкодою, завданою позивачу; визнання протиправним та скасування розпорядження відповідача на підставі рішення суду не свідчить про встановлення його вини у незаконному звільненні, оскільки персональна вина відповідача не була предметом доказування у справі, в якій суд ухвалив це рішення; персональної вини відповідача у незаконному звільненні працівника позивача немає, оскільки розпорядження про дострокове розірвання контракту готували та погоджували інші посадові особи; відповідач не є посадовою особою позивача, а на час звільнення працівника позивача був посадовою особою органу місцевого самоврядування і не перебував з позивачем у трудових відносинах, тому він не може нести матеріальну відповідальність перед позивачем на підставі ст. 237 КЗпП України; відповідач під час виконання обов`язків міського голови ніс відповідальність перед територіальною громадою та міською радою, а не перед позивачем; належним відповідачем у цій справі є Рубіжанська міська рада Луганської області, оскільки вона є представником територіальної громади власника КСТП «РТКЕ»; до спірних правовідносин слід застосовувати ст. 24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні» за якою матеріальна шкода, завдана незаконним рішенням міського голови відшкодовується на рахунок місцевого бюджету.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 вересня 2021 року

задоволено повністю позов Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради до ОСОБА_1 про покладення матеріальної відповідальності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального спеціалізованого підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради Луганської області шкоду, заподіяну підприємству у сумі 102514,96 грн та судовий збір у сумі 2270 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним, невмотивованим та необґрунтованим, прийнятим за умов неповного дослідження доказів і встановлення обставин у даній справі, неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права, просить скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 вересня 2021 року повністю, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Доводами апеляційної скарги є невірне визначення міського голови належним відповідачем у справі внаслідок невірного тлумачення норми матеріального права, зокрема Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 237 КЗпП України та визначено міського голову як керівника виконавчого комітету міської ради та як особу, пов`язану трудовими відносинами з позивачем, директором КСТП «РТКЕ» та виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради Луганської області, оскільки міський голова не є керівником ані міської ради, ані виконавчого комітету ради, а є головною посадовою особою територіальної громади, до обов`язків якого відноситься організація роботи органів, які мають повну самостійність у прийнятті рішень, тобто, в даному випадку повний склад трудових відносин між ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради Луганської області, та одночасно між виконавчим комітетом та директором позивача відсутній; не вірно витлумачено норми КЗпП в часті вірного визначення та застосування поняття «посадова особа», зокрема, «посадова особа даного підприємства», «службова особа» та «посадова особа місцевого самоврядування», оскільки наразі КЗпП використовує, але не надає визначення поняття «службова особа» та «посадова особа», і трудове законодавство застосовує термін «посадова особа» в значенні «посадова особа даного підприємства», натомість термін «посадова особа органу місцевого самоврядування» має самостійне значення, аналіз наведено дає підстави дійти висновку, що ст. 237 КЗпП України встановлює обов`язок відшкодування шкоди, завданої підприємству внаслідок виплати коштів за час вимушеного прогулу, працівниками таких підприємств службовими особами, винними в незаконному звільненні, яким відповідач не є, він не здійснював будь-яких адміністративно-господарських або організаційно-розпорядчих функцій щодо позивача комунального унітарного комерційного підприємства, в чому полягає невірне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, недослідження наявності повного складу трудових правовідносин між учасниками, невмотивованість та необгрунтованість рішення норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, згідно практики Великої Палати Верховного Суду, завжди трактуються на користь особи, а суд не дав оцінки конкуренції норм, закріплених у ст. 42, 77 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 24 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні»; збиток, спричинений комунальному підприємству внаслідок виплати заробітної плати працівнику за час вимушеного прогулу, є збитком, що спричинений територіальній громаді, а не комунальному підприємству, яке засноване на власності територіальної громади м. Рубіжне та його засновником є Рубіжанська міська рада; протиправне розпорядження про звільнення працівника відповідач видавав не особисто, воно було розроблено, погоджено та надано йому на підпис іншими посадовими особами, і його підпис не може свідчити про наявність його особистої вини, чого суд не з`ясував, не взяв до уваги роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ щодо можливості залучення до участі у справі й інших службових осіб, з вини яких заподіяно шкоду, зокрема, судом не взято до уваги повноваження заступників міського голови Баєва В.П., ОСОБА_4 , керуючого справами виконкому Ядрихінського Б.Ю., головного спеціаліста юридичного відділу ради Дугіна Е.В., а визнання судом рішення про звільнення незаконним не є тотожним встановленню вини посадової особи та форми такої вини; позивачем не було надано, а судом не було витребувано, отримано та досліджено будь-яких доказів проведення службового розслідування у відношенні секретаря Рубіжанської міської ради Луганської області ОСОБА_1 , за висновками якого було б встановлено вину останнього у незаконному звільненні директора КСТП «РТКЕ»; суд передчасно посилався на висновки Верховного Суду у справі № 401/1745/16-ц від 23.10.2019, які зроблено за інших фактичних обставин; судом допущено процесуальні порушення, оскільки змістовних та обґрунтованих заперечень доводам відповідача позивачем не було надано, на боці якого виступив суд.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, скаржник зазначає, що договір № 14 від 15.02.2021 є фіктивним, адвокат не здійснював складання та подання позовної заяви, обсяг наданої правової допомоги не відповідає акту виконаних робіт, та є неспівмірним сумі грошових коштів, які за нього нібито були сплачені, а тому судом протиправно стягнуто з відповідача витрати на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач Комунальне спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради зазначив, що міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому повноважень, а тому виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який відбувся за незаконним актом індивідуальної дії скаржника, є шкодою завданою саме позивачу, оскільки виплата 102514,96 грн відбулась із коштів, належних безпосередньо КСТП «РТКЕ», а ні місцевому бюджету, що врегульовано Статутом КСТП «РТКЕ». Відтак ОСОБА_1 є належним відповідачем за позовом до нього з питання відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням відповідача саме позивачу. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2021 головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії Кострицького В.В., Лозко Ю.П. Апеляційне провадження по справі відкрито 02 листопада 2021 року. Ухвалою суду від 19 листопада 2021 справу призначено до апеляційного розгляду на 14 грудня 2021 року об 11.30 год.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав та підтримав відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд установив, що Комунальне спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради створено згідно рішення Рубіжанського міської ради Луганської області від 29 квітня 2005 року, є правонаступником Луганського обласного комунального спеціалізованого теплозабезпечувального підприємства «Луганськтеплокомуненерго» та засноване на власності територіальної громади м. Рубіжне, є комунальним та комерційним підприємством, засновником підприємства є Рубіжанська міська рада Луганської області (далі Рада).

Рішенням Рубіжанської міської ради № 119 від 25.05.2016 Рубіжанської міської ради Луганської області затверджено Статут Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради у новій редакції (далі Статут), пунктом 7.2 якого підприємство очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади міським головою (а.с. 103-108.)

11.06.2019 між виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради в особі міського голови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Контракт № 8 про найом (призначення) на роботу до КСТП «РТКЕ» на посаду директора (а.с. 55-57).

Відповідно до п. 2. на підставі Контракту виникають трудові відносини між Директором підприємства та Виконавчим комітетом; до п. 5 - директор підзвітний Виконавчому комітету у межах, встановлених законодавством, статутом підприємства та цим Контрактом. Цей Контракт діє з 14.06.2019 до 13.06.2020.

Пунктом 25 Контракту визначено, що директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Виконавчого комітету, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної влади, до закінчення терміну його дії, у передбачених Контрактом випадках.

06.09.2019 Рубіжанська міська рада своїм рішенням № 94/2 достроково припинила повноваження міського голови міста Рубіжного ОСОБА_3 , звільнила його з посади, вивела його з персонального складу виконавчого комітету ради та зі складу підписантів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; доручила секретарю міської ради здійснювати повноваження міського голови міста Рубіжного з моменту дострокового припинення повноважень ОСОБА_3 і до початку повноважень міського голови, обраного на позачергових виборах (а.с. 18).

13.12.2019 Рада своїм рішенням № 102/8 обрала секретарем Рубіжанської міської ради сьомого скликання ОСОБА_1 та надала йому право підпису та вчинення дій від мені ради без довіреності (а.с. 17).

20.01.2020 розпорядженням міського голови, яке підписано секретарем Ради Бусєнковим А.А., № 77-К «Про дострокове розірвання Контракту та звільнення з посади директора Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради ОСОБА_2 » (далі розпорядження № 77-К) достроково припинено з 20.01.2020 дію Контракту від 11.06.2019, укладеного між виконавчим комітетом ради та ОСОБА_2 ; звільнено ОСОБА_2 з посади директора КСТП «РТКЕ» 20.01.2020 на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України (а.с. 16).

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.09.2020 у справі № 425/537/20, провадження № 2/425/288/20, що набрало законної сили 11 грудня 2020 року, задоволено частково позов ОСОБА_2 до секретаря Рубіжанської міської ради Бусєнкова А.А., КСТП «РТКЕ» про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови за підписом секретаря Рубіжанської міської ради Бусєнкова А.А. від 20.01.2020 № 77-К «Про дострокове розірвання Контракту та звільнення з посади директора Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради ОСОБА_2 »; визнано протиправним та скасовано наказ КСТП «РТКЕ» від 20.01.2020 № 07-К «По особовому складу» про звільнення з посади директора КСТП «РТКЕ» ОСОБА_2 ; стягнуто з КСТП «РТКЕ» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.01.2020 до дня ухвалення рішення 17.09.2020 включно у розмірі 102514,96 грн (а.с. 6-10).

Додатковим рішенням від 02.10.2020, що набрало законної сили 11 грудня 2020 року, суд змінив дату звільнення ОСОБА_2 з 20.01.2020 на 13.06.2020 та причину його звільнення з п. 8 ч.1 ст. 36 на п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 11-12).

10.12.2020 та 11.12.2020 Луганський апеляційний суд своїми ухвалами повернув відповідачам у справі № 425/537/20 КСТП «РТКЕ» та ОСОБА_1 їх апеляційні скарги на рішення від 17.09.2020.

30.12.2020 на виконання рішення суду від 17.09.2020 КСТП «РТКЕ» сплатило ОСОБА_2 , зокрема, суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 102514,96 грн.

Ця обставина підтверджується копіями договору аутсорсингу від 20.11.2020 № 4, заяви-доручення на здійснення платежів № 4 за договором аутсорсингу від 20.11.2020 № 4, платіжного доручення від 30.12.2020 № 632, та довідкою КСТП «РТКЕ» від 03.03.2021 № 201 (а.с. 19, 135-138).

Вказані обставини по справі ніким не оспорюються.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу покладення на відповідача ОСОБА_1 як на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну комунальному підприємству виплатою такому працівнику суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у повному обсязі відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134, 237 КЗпП України.

Позивач звернувся до суду із теперішнім позовом 09.03.2021 року, тобто протягом року після виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 102514,96 грн, до того ж, згідно Глави XIX ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 вересня 2020 року з урахуванням додаткового рішення від 02 жовтня 2020 року, що набрало законної сили та яке згідно з вимогами частини третьої статті 61 ЦПК України має преюдиційне значення, встановлено вину відповідача у незаконному звільненні керівника КСТП «РТКЕ», що відповідно до статті 237 КЗпП України покладає на відповідача як секретаря Ради, який під час виконання обов`язків міського голови відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про місцевого самоврядування в Україні» видав незаконне розпорядження, як на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу у зв`язку з оплатою працівнику часу вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права є помилковими та зводяться до власного тлумачення норм, що регулюють спірні правовідносини з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134, статті 237 КЗпП України матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому, у випадках, коли незаконне звільнення або незаконне переведення мало місце за рішенням колегіального органу, керівник цього органу може нести зазначену матеріальну відповідальність в тому разі, коли рішення було прийняте внаслідок його винних протиправних дій.

Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Згідно із статтею 24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом. Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України.

Статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами) роз`яснено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини першої статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Суд вірно встановив, що відповідач під час виконання обов`язків міського голови відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» видав в межах повноважень міського голови згідно з п. 10, 20 ч. 4 статті 42 цього Закону розпорядження про дострокове розірвання контракту з керівником комунального підприємства, незаконність якого встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили та на виконання якого позивач Комунальне спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство «Рубіжнетеплокомуненерго» виплатило незаконно звільненому працівнику за час вимушеного прогулу 102514,96 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 було незаконно звільнено відповідачем ОСОБА_1 шляхом видання розпорядження саме як міським головою, який відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, відповідно до наданих йому повноважень відповідно до пункту 10 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідач як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо непов`язаність сторін спору та ОСОБА_2 трудовими правовідносинами в розумінні вимог ст. 237 КЗпП України, то колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що КСТП «РТКЕ» Рубіжанської міської ради Луганської області створено відповідно до рішення Ради від 29 квітня 2005 року, воно засноване на власності територіальної громади м. Рубіжне, засновником є Рубіжанська міська рада Луганської області і підпорядковане міській раді.

Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Статтею 169 ЦК України визначено право територіальних громад створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Відповідно до ст. 81 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Отже, КСТП «РТКЕ» Рубіжанської міської ради Луганської області створене на підставі рішення органу місцевого самоврядування, є юридичною особою публічного права.

Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю.

Згідно Статуту підприємства позивача його очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади міським головою (п. 7.2.).

Відповідно до п. 5. Контракту директор підзвітний Виконавчому комітету у межах, встановлених законодавством, статутом підприємства та цим Контрактом.

Таким чином, міський голова як головна посадова особа територіальної громади у відповідності до ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування» уповноважений на здійснення представницьких функцій і діє від імені територіальної громади.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Пунктом 1.5. контракту № 8 визначено, що директор підприємства підзвітний Рубіжанській міській раді та її уповноваженому органу-виконавчому комітету у межах, встановлених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом, та на нього покладено обов`язок подавати в установленому порядку Виконавчому комітету квартальну та річну фінансову звітність підприємства, а також квартальний та річний звіти про виконання фінансового плану підприємства (п. 2.6-2.) тощо, а виконавчий комітет має право

вимагати від директора достроковий звіт про його дії, якщо останній допустив невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків щодо управління підприємством та розпорядження його майном (п. 2.10.); роботодавець здійснює контроль за дотриманням директором статуту підприємства, умов цього контракту та приймає відповідні рішення у разі їх порушення.

Отже, директор комунального підприємства не є незалежним та самостійним керівником, а є працівником, роботодавцем якого виступає територіальна громада в особі Рубіжанської міської ради Луганської області.

Саме вказане комунальне підприємство є належним позивачем по справі, майновим інтересам якої завдано шкоди, оскільки КСТП «РТКЕ» самостійно власним коштом виплатило незаконно звільненому працівнику на виконання рішення суду визначену судом суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 19).

Така виплата стало наслідком видання відповідачем ОСОБА_1 незаконного розпорядження про звільнення працівника, а намагання скаржника детально проаналізувати терміни, які використовує законодавець у нормативно-правових актах, що регулюють спірні правовідносини, та витлумачити їх на свою користь як-то «службова особа», «посадова особа», застосований трудовим законодавством термін «посадова особа» в значенні «посадова особа даного підприємства», а також «посадова особа органу місцевого самоврядування» - не спростовує встановленого судом обов`язку відшкодувати підприємству завдану матеріальну шкоду у повному обсязі.

Не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про можливості суду залучити до участі у справі й інших службових осіб, з вини яких заподіяно шкоду, з огляду на їх повноваження - заступників міського голови Баєва В.П., ОСОБА_4 , керуючого справами виконкому Ядрихінського Б.Ю., головного спеціаліста юридичного відділу ради Дугіна Е.В., оскільки законом визначена персональна відповідальність керівника за видання незаконного розпорядження.

Відсутність службового розслідування у відношенні секретаря Рубіжанської міської ради Луганської області ОСОБА_1 , за висновками якого було б встановлено вину останнього у незаконному звільненні директора КСТП «РТКЕ», не є перешкодою для встановлення його вини у виданні незаконного розпорядження, і законом таке не визначено єдиним належним доказом вини службової особи, а доказування здійснюється на підставі наданих сторонами доказів, які суд оцінює як в цілому, так і кожен окремо.

З огляду на таке є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд виступив на боці позивача, не надавши змістовних та обґрунтованих заперечень доводам позивача.

Щодо начебто конкуренції норм статей 42, 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» зі статтею 24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», то судом вірно зазначено, що оскільки ці норми регулюють порядок відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування та не конкурують між собою.

В статті 24 Закону про службу в органах місцевого самоврядування врегульовано питання, зокрема відшкодування шкоди, спричиненої незаконним рішенням міського голови територіальній громаді жителям міста. В статтях 42, 77 Закону про місцеве самоврядування, зокрема про персональну відповідальність посадової особи за її неправомірне рішення, яке завдало шкоду юридичній особі.

В цій справі спірні правовідносини виникають відносно шкоди, спричиненої неправомірним рішенням секретаря ради юридичній особі комунальному підприємству, тому до цих правовідносин суд застосовує положення статей 42 та 77 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Як помилковим є і довід апеляційної скарги про передчасність застосування до спірних правовідносин висновків, зроблених Верховним Судом у справі № 401/1745/16-ц від 23.10.2019 та які зроблено за інших фактичних обставин, оскільки судом вірно враховано, що у вказаній справі Верховний Суд погодив висновки суду про те, що в результаті незаконних дій службової особи Світловодського міського голови ОСОБА_1, винного в незаконному звільненні директора КП «Житлосвіт 2012» ОСОБА_4 та затримці поновлення його на роботі на підставі судового рішення, заподіяно шкоду КП «Житлосвіт 2012» у зв`язку з оплатою ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 58691,05 грн, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Відмова суду у задоволенні позову через пропуск позивачем передбаченого ст. 233 КЗпП України строку для звернення до суду не спростовує правильність врахування судом вказаних висновків під час розгляду теперішньої справи.

Спростовуються також матеріалами справи доводи апеляційної скарги про неналежну обґрунтованість позивачем витрат на професійну правничу допомогу з огляду на невеликий обсяг позовної заяви, яка не містить аналізу законодавства тощо, невеликий обсяг наданих доказів, підтвердження виконання представником лише підготовки справи до розгляду та підготовки та подання позову, вартість чого погоджена сторонами як 3000 грн, оскільки протоколи судових засідань свідчать про участь у судових засіданнях представника позивача адвоката Степанцова В.Є. До того ж, відшкодуванню у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України підлягають витрати, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, і відповідні докази надані стороною позивача разом із поданням першої заяви по суті справи позовною заявою.

Крім того, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 17 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: