Справа № 486/1724/20 Головуючий у 1-й інстанції Далматова Г. А.
Провадження № 22ц/812/473/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.

П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 лютого 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Южноукраїнського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Далматової Г А. в місті Южноукраїнськ Миколаївської області о 9 год.00 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 18 400 грн 39 коп. заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказав, що 30 листопада 2010 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг з використанням кредитної карти, та отримано кредитні кошти у відповідності до розміру встановленого ліміту, який збільшений банком до 7 000 грн. Однак позичальник у визначені строки не погашає суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення простроченої кредитної заборгованості, заборгованості за відсотками нарахованими та прострочений кредит згідно до положень статті 625 ЦК України, а також пені.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 січня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 8 332 грн 72 коп. та 952 грн судового збору.

При ухваленні рішення суд першої інстанції керувався тим, що є підстави лише для стягнення заборгованості за тілом кредиту, в тому числі простроченим, оскільки умови кредитування з нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій з відповідачем не узгоджені.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦПК України, та неустойкою за умовами договору, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог в повному обсязі, залишивши рішення в іншій частині без змін.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та пені зроблений внаслідок не встановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, ґрунтується на припущеннях, а також спростовується підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування.

Також зазначав, що підписання відповідачем анкети-заяви та Тарифів банку свідчить про його згоду з укладенням договору надання банківських послуг, а Законом України «Про банки та банківську діяльність» заборонено надання безпроцентних кредитів, тому за користування кредитом мають бути стягнуті відсотки на прострочений кредит в заявленій сумі або з розрахунку 3% річних.

Вважав надані ним докази на підтвердження обґрунтування позовної заяви допустимими та належними, оскільки такі є первинними документами.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 19 лютого 2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2010 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку з отриманням платіжної картки «Універсальна» для використання кредитного ліміту розміром 5 000 грн та інформаційну довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, із зазначенням пільгового періоду, розміру щомісячного платежу та періодичності їх внесення щомісячно до 25 числа поточного місяця у розмірі 7% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості, зі сплатою за їх користування базової відсоткової ставки в розмірі 2,5 % на залишок безпосередньої заборгованості з розрахунку 360 днів на рік, а також штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язання, пені за двома коефіцієнтами, виходячи із базової процентної ставки по договору на 30 днів за кожний день прострочки, та 15 від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, з її нарахуванням лише раз на місяць (а.с.11,108).

Довідка про умови кредитування, яка підписана позичальником 30 листопада 2010 року, в той же день коли підписана і анкета-заява, надана банком лише до суду апеляційної інстанції, без її додавання при подачі позову, що з боку позивача є зловживанням процесуальним правом на своєчасне надання доказів, які обґрунтовують пред`явлені позовні вимоги, та стали наслідком помилки суду першої інстанції при дачі висновків в частині ухваленого судового рішення.

Відповідно до виписки з карткового рахунку та довідки АТ КБ «Приватбанк» слідує, що кредитні кошти позичальнику надані у відповідності до самостійно встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання відповідачем ОСОБА_1 банківської платіжної картки змінювався.

Так, за картковим рахунком ОСОБА_1 станом на 7 жовтня 2013 року кредитний ліміт коштів встановлено в розмірі 3 700 грн, 27 жовтня 2016 року його збільшено до 7 000 грн, та 16 лютого 2019 року зведено до 0,00 грн (а.с.9).

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії трьох платіжних карток, які були надані позичальнику для користування кредитними коштами починаючи з липня 2013 року і до серпня 2022 року (а.с.10)

Відтак, договір, укладений між сторонами складається з анкети-заяви позичальника, довідки про умови кредитування, Умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою, в частині узгодженій з ОСОБА_1 шляхом підписання ним заяви, та яка є скороченим варіантом «Умов та Правил надання банківських послуг».

Інших умов кредитування позичальником не узгоджувалося, та будь-яких заяв або довідок не підписувалося.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Таким чином між банком та позичальником узгоджені умови кредитування, які стосуються сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2,5% на місяць, та розрахунок пені, виходячи із базової процентної ставки (2,5%) та 1% від розміру заборгованості.

Погоджень щодо нарахування процентів за порушення строків повернення кредитних коштів, на підставі положень, передбачених статтею 625 ЦПК України, та виходячи із 86,4% річних, які встановлені у змінених Умовах і правилах, що не діяли на момент підписання анкети-заяви, банком з позичальником не узгоджені.

В той же час, незважаючи на такі обставини, позивачем розрахована заборгованість відповідача станом на 20 вересня 2020 року на загальну суму 18 400 грн 39 коп., з яких: 8 332 грн 72 коп. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі простроченої, 3 000 грн 39 коп. заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, виходячи зі ставки в 86,4% річних за договірними умовами, та 7 067 грн 28 коп. пені, виходячи із щомісячного розміру в 100 грн, та нарахування пені на прострочений кредит, виходячи із ставки в 3,6% (а.с.3-8).

Разом з тим до матеріалів справи банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, зі змінами внесеними згідно наказу №СП-2010-256 від 6 березня 2010 року, затверджених наказом шаблоном №906 від цієї ж дати (а.с.13-36, 37), який є належним доказом в тій частині, що узгоджена з позичальником шляхом підписання ним довідки про умови кредитування, і може бути застосована до правовідносин, які склалися між сторонами, в тому числі щодо нарахування банком за користування кредитом відсотків в розмірі, встановленому у довідці в 2,5% щомісяця у відповідності з тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.1.12.6.

Одночасно не є аналогічними зобов`язання позичальника при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, щодо сплати на користь банку відповідної пені, а саме виходячи із базової процентної ставки по договору на 30 днів за кожний день прострочки кредиту плюс 50 грн одноразово - п.2.1.1.12.6.2, що не відповідає довідці, яка підписана позичальником (а.с.13-37).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів на погодження позичальника сплати пені та процентів не відповідає матеріалам справи, хоча і не впливає на правильність висновку щодо відсутності підстав для нарахування заборгованості з відсотків на прострочений кредит згідно до статті 625 ЦПК України.

Змістом статті 625 ЦПК України передбачається можливість нарахування кредитором процентів в якості відповідальності боржника за невиконання грошового зобов`язання, які можуть нараховуватися в розмірі 3% річних, або у відповідності до умов договору чи закону.

Відтак, нарахування банком процентів у відповідності до статті 625 ЦПК України за умовами договору не відповідає встановленим обставинам справи, а тому є неправомірним.

Крім цього нарахування банком таких процентів за невиконання боржником грошового зобов`язання, у зв`язку з їх прострочкою, не підтверджена відповідними доказами, так як проценти у відповідності до статті 625 ЦК України нараховані за період з 1 жовтня 2019 року до 1 березня 2020 року, тобто в межах строку дії платіжної картки, з якими пов`язані строки виконання зобов`язань щодо повернення позичених коштів.

Такі строки настануть лише у серпні 2022 року, внаслідок чого прострочка виконання боржником цього зобов`язання не встановлена.

Зазначене узгоджується із висновками, які зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 лютого 2020 року під час розгляду справи № 912/1120/16 провадження № 12-142гс19.

Посилання банка в апеляційній скарзі на можливість вибору судом іншого розміру процентів, ніж заявлені банком у позові (або 3% річних, чи виходячи із ставки НБУ), є таким, що суперечить статтям 12, 13 ЦПК України, оскільки суд розглядає справи лише на підставі звернення особи до суду, яка на свій розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права.

Крім цього, за довідкою підписаною позичальником 30 листопада 2010 року базова процентна ставка визначена на рівні 2,5 %, але з наданого банком розрахунку вбачається, що у періоди з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року процентна ставка була підвищена до 34,8 % річних (2,9% на місяць), з 1 квітня по 31 травня 2015 року до 43,2% річних ( 3,6% на місяць), та з 21 листопада 2015 року по 8 квітня 2016 року процентна ставка знову була підвищена до 34,8 % річних (2,9% на місяць), а з 9 квітня 2016 року по 31 липня 2020 року до 43,2% річних (3,6% на місяць). У період з 1 серпня по 20 вересня 2020 року проценти за користування кредитом нараховувалися за ставкою 42% річних (3,5% на місяць) (а.с.3-8).

За випискою з карткового рахунку позичальника, під час користування платіжною карткою ним додатково сплачено комісію на користь банку на загальну суму 926 грн 68 коп., яка не відображена в розрахунку, а включена до витрат клієнта (а.с.3-8, 47-52).

Тому позивачем штучно розраховано прострочене тіло кредиту через його збільшення з наведених вище причин, але рішення в частині стягнення на користь банку з позичальника заборгованості за тілом кредиту, в тому числі простроченому, в розмірі 8 332 грн. 72 коп. не є предметом апеляційного перегляду, оскільки жодною із сторін не оскаржується.

При перегляді судового рішення в частині стягнення пені колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, з наданого банком розрахунку, представленого у вигляді трьох окремих частин також вбачається, що у заборгованість за простроченим тілом кредиту банком включено, окрім 926 грн 68 коп. комісії та процентів за підвищеною ставкою, ще нарахування за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - в загальному розмірі 700 грн, і пенею на прострочену заборгованість, виходячи із ставки в 3,6%, починаючи з лютого 2019 року, коли позичальник погашав лише кредитні кошти, та не користувався ними, та процентною ставкою, яка не є базовою, та не узгоджена з ним.

Крім цього вказані у розрахунку складові збільшення заборгованості не дають можливості суду дійти обґрунтованого висновку, з яких підстав нарахована на прострочене зобов`язання пеня, виходячи із неузгодженої ставки в розмірі 3,6%, за період однієї доби збільшилася з 6 967 грн 28 коп. станом на 30 вересня 2019 року до 7 067 грн 28 коп. станом на 1 жовтня 2019 року, що в свою чергу, призвело до штучного збільшення заборгованості за тілом кредиту з наступним одночасним переведенням заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 5 038 грн 13 коп. у графу «Прострочене тіло кредиту».

Отже, колегія суддів доходить висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені, розрахованої не у відповідності до умов кредитування, так як не були узгоджені з позичальником, та розраховані, виходячи з щомісячного нарахування пені в розмірі 100 грн, з одночасним нарахуванням пені, виходячи з неузгодженої процентної ставки в 3,6%, - відсутні.

За таких обставин є усі підстави для зміни судового рішення в частині відмови у стягненні пені у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині підстав для зміни чи скасування судового рішення згідно до положень статті 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає.

Не має і підстав для перерозподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 січня 2021 року в частині відмови у стягненні пені змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині заочне рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова