ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/283/21
Провадження № 22-ц/4820/1575/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2021 року, суддя Шинкоренко С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову вказала, що відповідач не цікавиться її долею, не приймає участі у вихованні, не цікавиться її життям, тобто, не виконує своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_2 вчиняла відносно неї фізичне та психологічне насильство, не сплачує присуджені на її утримання аліменти, залишила проживати її разом з батьком, а сама влаштовує особисте життя в іншому населеному пункті.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 04.08.2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вказав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами умисних фактів ухилення відповідачки від участі у вихованні дитини в такій мірі, що давало б підстави для застосування до неї такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Сам факт створення відповідачкою сім`ї з іншим чоловіком, що слугувало основою конфлікту з колишнім чоловіком, а також відсутність порозуміння у питаннях виховання дитини між батьками, не може слугувати підставою для висновку щодо неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування скарги апелянт зазначила, що суд, вирішуючи спір, надав перевагу необґрунтованим поясненням відповідача, які не були підтверджені доказами. В той же час допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що ОСОБА_2 зловживала спиртними напоями, неодноразово безпричинно била свою дочку, не цікавиться її життям протягом останніх двох років. Вона ж самостійно працює на городі, забезпечує себе відповідними засобами до існування та обслуговує себе. Безпідставним є твердження суду про те, що постанова судді Городоцького районного суду від 02.11.2020 року не доводить факту наявності вини в скоєнні відносно позивача насильства. Як вбачається з письмових пояснень, 26.03.2021 року засідання органу опіки та піклування виконавчого комітету Городоцької міської ради не проводилося, висновок не формувався, а відтак він не може вважатись належним та допустимим доказом у справі. Відносини, які склалися між сторонами, не є неприязними, як зазначено у висновку органу опіки та піклування, а є наслідком фізичного та психологічного насильства, яке мало місце зі сторони відповідача по відношенню до позивача.

Апелянт в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, в письмовій заяві просила суд розглянути справу без її участі.

Відповідач в суді проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 7).

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Разом із ОСОБА_1 зареєстрована її матір, ОСОБА_2 , яка фактично за цією адресою не проживає.

Зі змісту довідки-розрахунку по виконавчому провадженню №62636992 вбачається, що ОСОБА_2 має борг перед ОСОБА_4 зі сплати аліментів на утримання дітей на загальну суму 19366 грн. 44 коп. (а.с. 14).

Згідно з постановою судді Городоцького районного суду Хмельницької області від 30.04.2020 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства відносно її дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 (а.с. 8).

Відповідно до постанови судді Городоцького районного суду Хмельницької області від 02.11.2020 року, у діях ОСОБА_2 було встановлено склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей. Однак, як вбачається зі змісту резолютивної частини вказаної постанови, суддею не вирішено питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, провадження у справі закрито за ст. 38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 9).

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області, затвердженим рішенням міського голови від 17.06.2021 року, №117/2021, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . На засіданні вказаного органу було встановлено, що на даний час між дочкою та матір`ю склались неприязні стосунки, що і слугувало підставою для даного позову. Однак задоволення такого позову може призвести до остаточного руйнування зв`язків між матір`ю та дочкою (а.с. 77-79).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин даної справи не доведено, належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, позивачем не надано.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявність довготриваючого конфлікту між колишнім подружжям, які, створивши нові сім`ї, не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що матір дитини виявляла намір спілкуватися з дочкою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей факт стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 199/5032/16-ц).

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених у справі фактичних обставини та висновків, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного встановлення усіх обставин справи є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко