Ухвала

18 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 462/7832/15-ц

провадження № 61-1794ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 04 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «ІНТЕРГАЛ-БУД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтеграл», Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «БУДТОРГСЕРВІС», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОБРО-БУД-1», Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Граніт», про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «ІНТЕРГАЛ-БУД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтеграл», Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «БУДТОРГСЕРВІС», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОБРО-БУД-1», Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Граніт», про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 121 800 грн та моральної шкоди у розмірі 80 000 грн.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 04 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 04 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року - 2 270 грн.

Ціна позову у цій справі становить 201 800 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*100=227 000).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

При цьому, за змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Крім того, частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження. Тому Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, характер спірних правовідносин та складність зазначеної справи, а також враховано, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Залізничного районного суду міста Львова від 04 грудня 2019 року та постанова Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року ухвалені у малозначній справі, вона не підлягає касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 04 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «ІНТЕРГАЛ-БУД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтеграл», Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «БУДТОРГСЕРВІС», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОБРО-БУД-1», Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Граніт», про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець