Головуючий у І інстанції Лісовська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу та просив про його задоволення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати грошові кошти (кредит) у сумі 250 000,00 грн. зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 13,00 % річних, а відповідачка зобов`язалася своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 18.12.2014 року.

20.04.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу № 17, за яким Банк відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» своє право грошової вимоги за Договором № 0 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

30.11.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» був укладений Договір факторингу № 279/ФК-16, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» своє право грошової вимоги за Договором № 0 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, боржником у якому є відповідач ОСОБА_1 .

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем обов`язків по поверненню суми кредиту, за договором виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 237 511,07 грн., про стягнення якої і просив позивач у своєму позові.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» заборгованість за кредитним договором № 0 від 18.12.2007 року на загальну суму 237 511,07 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 562,67 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року задоволено заяву представника ТОВ «Глобал Спліт» про заміну сторони у виконавчому провадженні та замінено стягувача у виконавчому провадженні з ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» на ТОВ «Глобал Спліт».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення; заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Деснянськогорайонного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором № 0 від 18.12.2007 року на загальну суму 237 511,07 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 562,67 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та постановити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідачка посилалась на те, що перевіряючи доводи щодо застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем заяву подано в межах строку позовної давності, хоча на думку апелянта цей строк на момент подачі позову сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Салівон В.І. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати грошові кошти (кредит) у сумі 250 000,00 грн. зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 13,00 % річних, а відповідачка зобов`язалася своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 18.12.2014 року.

Також встановлено, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому Договором. Натомість відповідач ОСОБА_1 не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами.

20.04.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу № 17, за яким Банк відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» своє право грошової вимоги за Договором № 0 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

30.11.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» був укладений Договір факторингу № 279/ФК-16, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» своє право грошової вимоги за Договором № 0 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

18.10.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» та ТОВ «Глобал Спліт» був укладений Договір факторингу № 1810/ФК-2, у відповідності з яким до ТОВ «Глобал Спліт» перейшли права вимоги за Кредитним договором, а також всі інші права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору Факторингу № 1810/ФК-2 від 18.10.2018 року до ТОВ «Глобал Спліт» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 0 від 18.12.2007 року (боржник ОСОБА_1 ).

У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань за Договором станом на 13.11.2017 року виникла заборгованість перед Товариством у розмірі 598 069,76 грн., з яких: 237 511,07 грн. - заборгованість за кредитом та 360 588,69 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

При цьому, позивач у позові просив стягнути з відповідачки тільки суму основного боргу в розмірі 237 511,07 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обгрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом при розгляді справи було встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків згідно умов договору про надання споживчого кредиту та факт виникнення за договором заборгованості, у зв`язку із чим правильним є висновок суду про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 237 511,07 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки наявними у матеріалах справи доказами, неспростованими відповідачем, підтверджується факт невиконання нею умов договору споживчого кредиту, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилася заборгованість, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення цієї заборгованості з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем позовної давності, як підставу для відмови у позові, колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 18.12.2007 року строк повернення кредиту становив 18.12.2014 року. Вимогу про дострокове повернення кредиту в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор до боржника не заявляв. Таким чином перебіг позовної давності розпочався саме з передбаченої сторонами у договорі дати повернення кредиту - 18.12.2014 року, відтак дії позивача по подачі позову до суду 14.12.2017 року вчинені ним в межах позовної давності. Крім того, позовні вимоги заявлені виключно на тіло кредиту, при цьому вимоги про стягнення відсотків чи пені за умовами даного договору позивачем не заявлялися.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

В зв`язку із тим, що ціна позову у даній справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, рішення суду апеляційної інстанції згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: