Справа №296/2006/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої - судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря - Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішенням службових осіб органу державної влади, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить суд стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 90800,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішенням службових осіб органу державної влади - Департаменту патрульної поліції.

На обґрунтування вимог позову зазначив, що постановою сержанта поліції роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Філіпова В.В. від 11.06.2020 року на позивача накладено адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2670061, за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510,00 грн. Не погодившись з постановою поліцейського про накладення адміністративного стягнення, позивач звернуся до суду з позовом про її скасування та рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 12.11.2020 року в справі № 295/8796/20 позов задоволено, зазначену постанову поліцейського скасовано. Рішення суду набрало законної сили. Внаслідок неправомірних дій службових осіб Департаменту патрульної поліції, які полягали в застосуванні до нього фізичної сили, застосування до нього спеціальних засобів «кайданок», нероз`яснення йому прав та обов`язків особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, звинувачення в тому, що він є психічно нездоровою людиною та становить небезпеку, що відбувалося привселюдно, не надіслання йому поштовим зв`язком копії постанови про адмінправопорушення, а також внаслідок винесення поліцейським протиправного рішення, скасованого в подальшому судом, йому було завдано фізичних і моральних страждань, принижено його честь, гідність та ділову репутація, порушився його сон і виникло відчуття постійної тривоги, чим завдано моральної шкоди.

Від відповідачів Державної казначейської служби України та Управління Державної казначейської служби України у Житомирській області надійшли відзиви на позовну заяву з викладеними в них запереченнями проти задоволення позову, в яких указано про те, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Казначейство повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових і службових осіб інших органів державної влади, держави або інших суб`єктів, а також жодних доказів заподіяння шкоди позивачу управлінням Казначейства та його посадовими, службовими особами позивачем не надано. Позивачем не доведено відповідними доказами факту заподіяння йому моральної шкоди, інших необхідних складових для її відшкодування та зазначений ним розмір такої шкоди є необґрунтованим.

На адресу суду відповідач Департамент патрульної поліції направив відзив на позовну заяву, зазначивши про безпідставність та необґрунтованість заявлених у позові вимог. Вказує, що жодних протиправних дій інспектором під час притягнення позивача до адмінвідповідальності вчинено не було, що спростовує факт заподіяння позивачу шкоди, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язків цивільно-правового характеру і не може бути доказом заподіяння позивачу моральної шкоди. Крім того, моральна шкода в вказаному розмірі не підтверджена позивачем жодними доказами.

У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказавши про підтримання позову.

Представники відповідачів у судове засідання також не з`явилися, від Управління Державної казначейської служби України у Житомирській області надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, а інші представники відповідачів причин неявки до суду не повідомили.

Судовий розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в їхній відсутності.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оглянувши відеозапис, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що поліцейським Управління патрульної поліції у м. Києві Філіповим В.В. 11.06.2020 року було прийнято постанову серії ЕАМ № 2670061 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510,00 грн.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 12.11.2020 року в справі № 295/8796/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову від 11.06.2020 року, винесену поліцейським Управління патрульної поліції у м. Києві Філіповим В.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2670061, якою до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за скоєне адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Провадждення у справі відносно ОСОБА_1 закрито. Рішення суду набрало законної сили 24.11.2020 року.

Як слідує із змісту судового рішення, судом було встановлено відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Із метою захисту своїх порушених прав, посилаючись на статті 1167, 1174, 1176 ЦК України, позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду, завдану незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За правилами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, постанова по якій скасована за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (винесення постанови). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, що містяться в постанові від 05.02.2020 року в справі № 640/16169/17.

Таким чином, скасоване судом рішення посадової особи Департаменту патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказує про його протиправність та є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки скасування судом постанови про накладення адміністративного стягнення через відсутність складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, та відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини посадових осіб, якими її було завдано.

Позивач посилається на завдану йому моральну шкоду неправомірними діями та рішенням посадових осіб Департаменту патрульної поліції, яку він оцінив у 90800,00 грн. та обґрунтував тим, що внаслідок цього він переніс душевні страждання, на що суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Надаючи оцінку доводам позивача, викладеним у позовній заяві, суд приходить до переконання, що позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності та накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу. Водночас необхідно зауважити, що вимоги про визнання неправомірними дій посадових осіб Департаменту патрульної поліції під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП не були предметом судового розгляду в справі № 295/8796/20 та відповідні висновки з цього приводу, що підлягає з`ясуванню в порядку адміністративного судочинства, в рішенні суду від 12.11.2020 року відсутні.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Згідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, та стягує з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, виходячи з вимог розумності та справедливості.

Наданими суду документами позивачем не доведено обсягу моральних та фізичних страждань, який би відповідав заявленим у позові вимогам щодо стягнення з держави 90800,00 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

В обґрунтування заяви про понесені позивачем витрати на правничу допомогу адвокат Грабчук О.В. надав договір (угоду) про надання правничої допомоги № 31/01/1 від 31.01.2021 року, додаток № 1 до зазначеного договору від 31.01.2021 року, акт виконання договору, сплати коштів клієнтом адвокату від 07.03.2021 року з описом виконаних робіт та розрахунком судових витрат за надання професійної правничої допомоги на суму 7800,00 грн.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов до висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу, що були надані позивачу адвокатом Грабчуком О.В., підлягають стягненню частково, в розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн.

Керуючись ст. ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 12, 76-82, 137, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 908,00 грн. судового збору та 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 3908,00 грн. (три тисячі дев`ятсот вісім гривень).

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач: Департамент патрульної поліції (адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Відповідач: Державна казначейська служба України (адреса: 01601, м. Житомир, вул. Бастіонна, 6, ).

Відповідач: Управління Державної казначейської служби України у Житомирській області (адреса: 10008, м. Житомир, вул. С. Ріхтера, 12/5, ).

Суддя Л.М. Семенцова