Постанова

Іменем України

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 459/2386/18

провадження № 61-16618св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції України у Львівській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 26 листопада 2018 року у складі судді Зубачик Н. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від 30 травня 2019 року у складі колегії суддів:

Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Національної поліції України у Львівській області (ГУ НП у Львівській області), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він звертався з письмовою заявою до міського голови міста Червонограда Львівської області про вжиття заходів щодо осіб, які незаконно здійснюють обмін іноземних валют у касовому залі Червоноградської автобусної станції та продаж низькоякісних алкогольних виробів у приміщенні Червоноградського центрального ринку за відсутності дозвільних документів (ліцензій, патентів тощо).

Міський голова міста Червонограда Львівської області перенаправив зазначену заяву на розгляд і вирішення за належністю до Червоноградського МВ ГУ МВС України у Львівській області.

Однак ГУ МВС України відповіді на його звернення не надав, після чого 03 грудня

2015 року він звернувся з письмовим запитом на отримання інформації до прокурора міста Червонограда Львівської області, у відповідь на який його повідомлено про те, що зазначена заява направлена до Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області для розгляду по суті.

У зв`язку з тим, що його звернення так і не були розглянуті, він неодноразово оскаржував бездіяльність ГУ НП у Львівській області в судовому порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 813/1056/16 задоволено його позов до Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; визнано протиправною бездіяльність Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області щодо неналежного розгляду його звернення від 03 грудня 2015 року та зобов`язано Червоноградський ВП ГУ НП у Львівській області розглянути звернення позивача, перевірити викладені у ньому факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року у справі № 813/518/17, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, задоволено частково його позов до ГУ НП у Львівській області про визнання незаконною бездіяльності; визнано протиправною відповідь заступника начальника ГУ НП у Львівській області Тарана А. М. від 31 січня 2017 року № 0-1/04/15-2017; зобов`язано ГУ НП у Львівській області надати йому відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян»; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі № 813/3311/17 задоволено його позов до ГУ НП у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності; визнано бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо нерозгляду його звернень в строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян»; визнано протиправними дії ГУ НП у Львівській області у вигляді надання відповідей від 29 серпня 2017 року № 0-17/04/15-17 на скаргу

від 08 серпня 2017 року та від 05 вересня 2017 року № 0-19/04/15-17; визнано бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо ненадання в строк, встановлений частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян», відповіді на скаргу від 12 вересня 2017 року; визнано бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо ненадання відповідей на звернення від 11 вересня 2017 року та від 14 вересня 2017 року та зобов`язано ГУ НП у Львівській області надати відповіді на звернення від 11 вересня 2017 року та від 14 вересня 2017 року в строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року у справі № 813/1669/18 задоволено його позов до ГУ НП у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності; визнано протиправною бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо ненадання відповіді на його звернення від 26 січня 2018 року та від 02 квітня 2018 року; зобов`язано ГУ НП у Львівській області надати йому відповідь на звернення від 26 січня 2018 року та від 02 квітня 2018 року.

Посилаючись на те, що ГУ НП у Львівській області тривалий час порушує його права, у зв`язку з чим він вимушений був неодноразово звертатися за захистом своїх прав до суду та внаслідок цього зазнав значних душевних страждань, позивач просив стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 26 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ГУ НП у Львівській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ДКС України на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із наявності підстав та умов для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями посадових осіб ГУ НП у Львівській області, оскільки у судовому порядку встановлено неправомірну бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо розгляду звернень позивача.

Аргументи учасників справи

У вересні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції у порушення норм процесуального права задовольнив заяву його представника про розгляд справи за його відсутності, оскільки, на його переконання, це унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мали значення для правильного визначення розміру компенсації моральної шкоди, та надання відповідних доказів, зокрема на підтвердження конкретної кількості судових засідань у Львівському окружному адміністративному суді, в яких він приймав участь особисто. У пунктах 2.1.1 і 2.1.2 договору-доручення про надання правової допомоги від 07 жовтня 2018 року № 9-ц, укладеного між ним та адвокатом Гуменюком О. Р., адвокат зобов`язався надати йому правову допомогу, у тому числі й за окремими дорученнями клієнта, а згідно з пунктами 2.2.1-2.2.3 цього договору адвокат має право збирати відомості про факти, які можуть бути використані як докази у цивільних справах, чого ним не було виконано. Задоволення судом першої інстанції клопотання його адвоката про розгляд справи без його участі призвело до ухвалення незаконного рішення.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами про вжиття заходів відносно осіб, які незаконно здійснюють обмін іноземної валюти в касовому залі Червоноградської автобусної станції та алкогольними напоями в приміщенні Червоноградського центрального ринку за відсутності дозвільних документів, однак такі заяви були залишені без реагування.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 813/1056/16 задоволено позов ОСОБА_1 до Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій; визнано протиправною бездіяльність Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 03 грудня 2015 року та зобов`язано Червоноградський ВП ГУ НП у Львівській області розглянути звернення позивача, перевірити викладені у ньому факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Зазначена постанова набрала законної сили 02 серпня 2016 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року у справі № 813/518/17 задоволено частково позов ОСОБА_1 до ГУ НП у Львівській області, міської ради міста Червонограда, третя особа - голова постійної комісії Червоноградської міської ради Золочівський В. П., про визнання відповіді, бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії; визнано протиправною відповідь заступника начальника ГУ НП у Львівській області Тарана А. М. від 31 січня 2017 року № 0-1/04/15-2017, зобов`язано ГУ НП у Львівській області надати відповідь позивачу відповідно до Закону України «Про звернення громадян»; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня

2017 року у справі № 813/518/17 залишено без змін. Вказана постанова набрала законної сили 12 грудня 2017 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі № 813/3311/17 задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ НП у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності; визнано бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо нерозгляду звернень ОСОБА_1 в строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян»; визнано протиправними дії ГУ НП у Львівській області у вигляді надання відповідей від 29 серпня 2017 року № 0-17/04/15-17 на скаргу

від 08 серпня 2017 року та від 05 вересня 2017 року № 0-19/04/15-17; визнано бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо ненадання в строк, встановлений частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян», відповіді на скаргу від 12 вересня 2017 року; визнано бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо ненадання відповідей на звернення від 11 вересня 2017 року та від 14 вересня 2017 року та зобов`язано ГУ НП у Львівській області надати відповіді на звернення від 11 вересня 2017 року та від 14 вересня 2017 року в строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року у справі № 813/1669/18 задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ НП у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії; визнано протиправною бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо ненадання відповіді на звернення

ОСОБА_1 від 26 січня 2018 року та від 02 квітня 2018 року, зобов`язано ГУ НП у Львівській області надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 26 січня 2018 року та від 02 квітня 2018 року. Вказане рішення набрало законної сили 03 липня 2018 року.

Підставою даного позову є встановлена у судовому порядку бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо розгляду його звернень, внаслідок якої, як зазначав позивач, він зазнав моральної шкоди.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з доведеності факту неналежного виконання посадовими особами ГУ НП у Львівській області обов`язків щодо розгляду заяв та запитів

ОСОБА_1 , внаслідок чого він зазнав душевних страждань та переживань, що є підставою для стягнення на його користь грошової компенсації моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі

№ 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня

2007 року).

Позивач неодноразово звертався до ГУ НП у Львівській області з заявами про вжиття заходів відносно осіб, які незаконно здійснюють обмін іноземної валюти в касовому залі Червоноградської автобусної станції та алкогольними напоями в приміщенні Червоноградського центрального ринку за відсутності дозвільних документів. У судовому порядку визнано незаконною з бездіяльність посадових осіб ГУ НП у Львівській області щодо розгляду зазначених заяв ОСОБА_1 .

Установивши, що внаслідок незаконної бездіяльності ГУ НП у Львівській області позивач зазнав душевних страждань, суди з урахуванням вимог розумності та справедливості, порушення прав ОСОБА_1 , характеру і обсягу його страждань дійшли обґрунтованого висновку про відшкодування на користь позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.».

Отже, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів безпосередньо з ГУ НП у Львівській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку. Тому резолютивну частині рішення суду першої інстанції слід змінити.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 753/9824/17 (провадження № 61-693св20).

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що задоволення заяви представника ОСОБА_1 про розгляд справи у суді першої інстанції за його відсутності призвело до неправильного вирішення спору. Невиконання чи неналежне виконання обов`язків адвоката ОСОБА_1 - Гуменюка О. Р. на підставі договору-доручення про надання правової допомоги від 07 жовтня 2018 року № 9-ц не є предметом даного позову. Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості особисто приймати участь у судовому засіданні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції постановлена без додержання норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково; резолютивну частину рішення суду першої інстанції змінити; оскаржені рішення в іншій частині залишити без змін.

Керуючись статтями 400 та 410, 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Галицького районного суду міста Львова від

26 листопада 2018 року змінити, виклавши абзац другий в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ) грошові кошти в сумі 1 000,00 (одна тисяча) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди».

В іншій частині рішення Галицького районного суду міста Львова від 26 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук