КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/3415/21
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В,
представника позивача ТОВ «Кей-Колект» Бірюкова Андрія Миколайовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:
Служба у справах дітей Одеської міської ради,
Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації
Одеської міської ради,
про визнання дій протиправними та
скасування рішення про реєстрацію місця проживання,
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 07.06.2021 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання дій протиправними та скасування рішення про реєстрацію місця проживання, в якій позивач просить суд: визнати протиправними дії ОСОБА_2 при поданні заяв на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 , відновити становище, яке існувало до порушення, скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі.
Позивач зазначає, що після укладення вказаного договору, у іпотечному майні квартирі АДРЕСА_1 , 02.12.2009 року була зареєстрована особа неповнолітня дитина ОСОБА_1 , 2005 року народження, без згоди іпотекодержателя, що є порушенням п.2.4.6 іпотечного договору від 15.02.2008 року.
Зазначені обставини позивач вважає протиправними, виниклими з вини ОСОБА_3 , що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 25.06.2021 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
11.10.2021 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні призначеному 13.12.2021 року позов підтримав та просив суд задовольнити.
Відповіді у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого ОСОБА_2 повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та стосовно вирішення спору, просив суд враховувати найкращі інтереси неповнолітньої ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Приймаючи викладене, судом ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, за відсутності відзиву на позов, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов ТОВ «Кей-Колект» про визнання дій протиправними та скасування рішення про реєстрацію місця проживання не підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до договору факторингу №1 від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», клієнт зобов`язався передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та їх в оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Обсяг прав вимоги визначений у додатку №1 до цього договору.
На підставі цього договору, 12.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрований в реєстрі за №5207-5208Ю, за умовами якого цемент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку №1 до цього договору, відповідно до якого передано зокрема право вимоги за іпотечним договором від 15.02.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за №579.
У відповідності до п.2.4.6. договору іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотеко держателя. Даний пункт вважається дійсним тільки у випадках, якщо предметом іпотеки за цим договором є житлова нерухомість.
У відповідності до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради відомостей №П1-104340-ю/л від 06.05.2021 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, у квартирі АДРЕСА_1 , 02.12.2009 року була зареєстрована неповнолітня особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вважає, що порушення його права пов`язане з тим, що відповідач ОСОБА_2 всупереч умовам договору іпотеки не мала права без згоди іпотекодержателя реєструвати в предметі іпотеки неповнолітню, а тому вважає, що дана реєстрація є незаконною та просить відновити становище, яке існувало до порушення шляхом скасування реєстрації місця проживання відповідачів в предметі іпотеки. Проте, суд не може погодитися з доводами позовної заяви, виходячи з наступного.
Статтею 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, який також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.
Статтею 2 названого Закону визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
Пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.
У відповідності до положень ЦК України та п. 5, 11, 12 ч.2 вказаної статті, надано визначення поняттям «житло» та «реєстрація місця проживання».
Житлом - житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає.
Реєстраційна дія - внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи.
Реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1382-IV, (в редакції 2009 року, яка діяла на час спірних правовідносин), громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Відповідно до ст. 11 Закону № 1382-IV, (в редакції 2009 року, яка діяла на час спірних правовідносин), реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (далі - орган реєстрації) в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі.
Отже, громадянам гарантується вільний вибір місця свого проживання. В той же час, реєстрація місця проживання громадян, на час виникнення спірних правовідносин, здійснювалась у встановленому чинним законодавством порядку відповідним виконавчим органом, на який покладено обов`язок щодо реєстрації осіб.
Статтею 6 вказаного Закону, у вказаній редакції, встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Для реєстрації особа подає зокрема: якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України. Іноземець та особа без громадянства додатково подають посвідку на постійне або тимчасове проживання.
Положеннями ст. 9 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV, (надалі - Закон N 898-IV, в редакції діючій станом на 02.12.2009 року) визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).
Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя:
- зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки;
- передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку;
- відчужувати предмет іпотеки;
- передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону N 898-IV, іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.
Таким чином, право користування об`єктом іпотеки може здійснюватися виключно за згодою іпотекодержателя, тобто без наявності письмової згоди останнього, будь-яка особа позбавлена можливості здійснити реєстрацію свого місця проживання на об`єкті, що є предметом іпотеки.
Отже, власники квартири (яка знаходиться в іпотеці) вправі, відповідно до положень наведеного законодавства, реєструвати в останній своїх рідних членів сім`ї (зокрема малолітніх та неповнолітніх дітей за згодою батьків), а також інших осіб при відповідній наявності належного дозволу іпотекодержателя такої квартири, обов`язок щодо чого передбачений ст. 9 Закону України «Про іпотеку».
Позивач фактично посилається на бажання в позасудовому порядку, а не у порядку виконання рішень судів, звернути стягнення на предмети іпотеки та застави, шляхом реєстрації прав на вказані об`єкти чому заважає реєстрація неповнолітніх.
При цьому, позивачем не надано суду будь яких належних та допустимих доказів в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України та в підтвердження посилань, що ОСОБА_1 є неповнолітньою дочкою іпотекодержателя ОСОБА_2 , останньою здійснювались дії з реєстрації малолітньої у іпотечному майні, та взагалі, що станом на час реєстрації дитини у вказаному житловому приміщенні, іпотекодержатель на той час АКІБ «УкрСиббанк» не надавало згоди на проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .
Під час розгляду справи, позивачеві роз`яснювалось право на витребування доказів у відповідності до ст. 84 ЦПК України, яким позивач не скористався.
Крім того, з позовної заяви не вбачається, що позивач звертався як власник до територіальних органів надання адміністративних послуг з заявою про зняття відповідача з реєстрації і останньому було відмовлено у вчиненні такої дії, і які в подальшому можуть бути оскаржені до суду та на права та обов`язки яких впливатиме рішення суду, з залученням до участі у справі в якості відповідача державний орган, який здійснює реєстрацію. Крім того, позивачем не надано доказів, що останній звертався до відповідачів з вимогою про зняття їх з реєстрації, проте остання не була виконана відповідачами.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.
Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем в силу ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню та покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 13, 76-81, 82, 89, 263-265, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.