ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1591/21
Провадження №2/477/856/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем - Бітюковою С.В.,

за участю - представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Вітовський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про зняття арешту та заборони відчуження нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила зняти арешт з майна та заборону на його відчуження, яке було накладено постановою від 25 березня 2003 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області Головченко О.А.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті її чоловіка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, зокрема й на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проте під час оформлення спадщини у приватного нотаріуса з`ясувалося, що цей житловий будинок знаходиться під арештом майна боржника за вказаною вище постановою.

Але зняти арешт із майна в позасудовому порядку не виявилося за можливе, так як виконавче провадження, в рамках якого було арештовано майно спадкодавця, не вдалося ідентифікувати.

Вказуючи, що згідно наявної копії постанови державного виконавця від 25 березня 2003 року арешт був накладений на майно боржника ОСОБА_3 , зокрема й на житловий будинок ОСОБА_4 , хоча будинок останнього ніякого відношення до ОСОБА_3 не має, і виконавче провадження на тепер не існує, що порушує її спадкові майнові права, тому звернулася до суду і просила позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву з прохання розглядати справу без його участі та участі позивачки, а позов задовольнити.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області помер ОСОБА_4 і після його смерті відкрилася спадщина, зокрема й на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_1 .

Право його власності на будинок підтверджується свідоцтвом від 02 червня 1989 року, виданим виконавчим комітетом Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

Під час нотаріальної процедури оформлення спадщини його спадкоємиця - дружина ОСОБА_2 з`ясувала, що спадковий житловий будинок знаходиться під арештом, накладеним державним виконавцем.

Так, з Реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру про їх обтяжень вбачається, що на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт постановою від 25 березня 2003 року державним виконавцем ДВС Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області. При цьому арешт на будинок накладено як належний власнику ОСОБА_3 .

На звернення позивачки до Вітовського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) вона отримала відповідь від 01 грудня 2020 року про неможливість ідентифікувати виконавче провадження за даними, які містяться в реєстрі обтяжень, зокрема й по даним щодо боржника.

З наявної копії постанови від 25 березня 2003 року державного виконавця Головченко О.А. вбачається, що в порядку виконання виконавчого листа № 1-227, виданого Заводським міським судом 19 листопада 2002 року, був накладений арешт на майно боржника ОСОБА_3 , зокрема на житлові будинки, розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Достовірно стягувача з цієї постанови встановити неможливо.

В той же час, відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 29 липня 2021 року ОСОБА_3 був власником житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Виходячи із вказаного свідоцтва про право власності від 02 червня 1989 року, а також зазначеної довідки Воскресенської селищної ради від 29 липня 2021 року житловий будинок під АДРЕСА_1 не належав боржнику за виконавчим провадженням ОСОБА_3 , а належав ОСОБА_5 . Достовірних даних що ОСОБА_5 мав відношення до боргів ОСОБА_3 немає.

Тобто арешт цього будинку та внесення про це інформації до реєстрів нерухомого майна та реєстрів обтяження є неправомірним.

Однак в порядку примусового виконання скасувати арешт не виявляється можливим так як виконавчого провадження, за яким він був накладений, не виявлено.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а парво приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно зі ст. 50 цього ж Закону визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження за його повного виконання арешт повинен бути знятий.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи зазначені положення закону та відсутність виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_3 , в межах якого було накладено арешт на будинок ОСОБА_5 , а також підтвердження допустимими доказами, що будинок належав останньому, тому суд вважає, що існування арешту його будинку до цього часу є неправомірним і порушує права його спадкоємиці, майнові права якої мають бути захищені шляхом зняття арешту та всіх обтяжень з будинку.

З врахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Скасувати арешт житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Головченко О.А. "Про арешт майна боржника" від 25 березня 2003 року.

Припинити обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, № 3379660 від 26 червня 2006 року, у виді арешту житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Головченко О.А. "Про арешт майна боржника" від 25 березня 2003 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 06 грудня 2021 року.

Суддя Р.В. Козаченко