Справа №461/6883/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова, у складі головуючого судді Фролової Л.Д.,

при секретарі судового засідання Бараняку В.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ :

Позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що спадкодавець ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була її тіткою (рідною сестрою її батька), а тому, у зв`язку з відсутністю спадкоємців першої черги за законом, вона має право на спадкування за правом представлення тієї частки спадщини, яка належала б за законом її батькові, якби він був живий на час відкриття спадщини. Проте, звернувшись до Першої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, вона дізналась, що 05.09.2016 року заяву про прийняття спадщини за заповітом подала відповідач ОСОБА_2 , на підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу. Повідомила суду, що у покійної ОСОБА_5 була уражена центральна нервова система. Остання довгий час хворіла, а тому на момент укладення спірного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. На даний час у зв`язку з наявністю заповіту, позивач не може отримати спадщину за законом та оформити право власності на квартиру. З урахуванням змінених позовних вимог, просила суд вказаний заповіт визнати недійсним.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 09 жовтня 2017 року суддею Городецькою Л.М. було відкрито провадження по справі, та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 14 травня 2018 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - зупинено до вирішення Апеляційним судом Львівської області справи №461/8347/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин.

Постановою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 02 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , - залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року, - без змін.

20 червня 2018 року, ухвалою суду провадження по справі відновлено.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 06 травня 2019 року, клопотання ОСОБА_4 про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи та витребування доказів задоволено. Зобов`язано Першу Львівську державну нотаріальну контору, надати суду спадкову справу № 59448183 (номер у нотаріуса 280), спадкодавець ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 чи її копію. Крім того, зобов`язано Комунальну 3-тю міську клінічну лікарню м. Львова надати суду медичну карту (історію хвороби) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживала за адресою АДРЕСА_1 чи її копію. Крім того, зобов`язано Комунальну 8-му міську клінічну лікарню м. Львова надати суду медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживала за адресою АДРЕСА_1 чи її копію.

Розпорядженням керівника апарату Галицького районного суду м. Львова від 15 жовтня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 жовтня 2019 року, справа надійшла в провадження судді Л.Д. Фролової.

21 жовтня 2019 року суддею Л.Д. Фроловою було відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження.

Згідно акту проведення службового розслідування, від 20 вересня 2019 року, встановлено, що медична картка амбулаторного хворого - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 з Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова у період з 23 травня 2019 року по 20 вересня 2019 року до суду не надходила та була втрачена (а.с. 180 справа №461/6883/17);

Відповідно до ухвали суду від 11 грудня 2019 року, зобов`язано Залізничний відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області перевірити факт втрати офіційного документу - медичної карти (історії хвороби) ОСОБА_5 , та у разі виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, - внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Крім того, зобов`язано ТОВ "МРТ ЕКСПЕРТ" надати суду у строк п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали CD-диск з результатами магнітно-резонансної томографії голови (скрінінг) Мельман Іванни Василівни, що проведена 21 червня 2016 року.

Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року доведено до відома керівника Національної поліції України та керівника Головного управління Національної поліції у Львівській області факт невиконання Залізничним відділом поліції ГУ Національної поліції у Львівській області окремої ухвали суду від 11 грудня 2019 року. Крім того, зобов`язано керівника Національної поліції України та керівника Головного управління Національної поліції у Львівській області забезпечити виконання уповноваженими особами.

26 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про відкладення підготовчого судового засідання до закінчення досудового розслідування кримінального провадження за фактом зникнення медичної карти. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в приміщенні Галицького районного суду м. Львова. Крім того, в судовому засіданні представником позивача було заявлено про відмову від поданої скарги щодо невиконання окремої ухвали Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2019 року та невиконання ухвали суду від 17 лютого 2020 року. Вказана відмова була прийнята судом.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 січня 2021 року клопотання позивача ОСОБА_4 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи задоволено. Провадження у справі на період проведення експертизи зупинено.

Судом було долучено заяви представника позивача від 10 лютого 2021 року та 17 лютого 2021 року щодо незгоди з формулюванням судом ухвали про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

11 жовтня 2021 року ухвалою суду провадження по справі відновлено.

Протокольною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотань представника позивача про необхідність вважати ухвалу суду від 19 січня 2021 року про призначення по справі експертизи, - невиконаною та про виключення з ухвали суду про призначення експертизи певних цитат.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2021 року в задоволенні клопотання представника позивача про призначення повторної посмертно судово-психіатричної експертизи, - відмовлено.

Позиції учасників справи під час судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та позов просив задовільнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, та зазначили наступне. Позов ОСОБА_4 було подано до суду ще у 2017 році, за цей час позивач неодноразово змінював як підстави, так і предмет позову. Додатково зазначили, що остання вже зверталась до суду з позовом про визнання заповіту недійсним та встановлення родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , встановлення факту відсутності у ОСОБА_5 хвороби, що перешкоджала їй самостійно викликати нотаріуса, написати, прочитати та підписати заповіт, про що є рішення у справі №461/8347/16, (в задоволенні позову було задоволено частково, встановивши факт родинних відносин та апеляційна інстанція рішення залишила без змін).

Повідомив суд, що жодних причин або підстав для його скасування - немає. Крім того, між покійною ОСОБА_5 та ОСОБА_2 були тривалі (понад 50 років) дружні відносини. Окрім цього, ОСОБА_2 суттєво допомагала фінансово ОСОБА_5 , коли остання стала цього потребувати. Численні свідки підтвердили ці обставини та додатково пояснили, що ОСОБА_5 вже давно висловлювала своє бажання скласти заповіт на користь ОСОБА_2 - оскільки вважала себе глибоко вдячною своїй давній подружці та не мала іншої можливості віддячити. Також, в ракурсі взаємовідносин померлої з позивачкою, ОСОБА_4 , є її племінницею. Так, було встановлено, що за життя своєї тітки, остання з нею жодних відносин не підтримувала, більше того, коли ОСОБА_2 звернулась до неї з проханням навідати свою тітку та допомогти їй по-господарству, оскільки у ОСОБА_5 була зламана рука -то позивач і її мати погодилися допомогти лише за значну матеріальну винагороду. Після чого померла повідомила, що жодного свого майна по-смерті передавати ОСОБА_4 , та її родині - категорично не бажає. Також зазначили, що в померлої була й інша племінниця - ОСОБА_6 , яка з повагою ставилася до вибору ОСОБА_5 та способу розпорядження своїм майном та навіть виступила підписантом заповіту ОСОБА_5 . Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

21 липня 2016 року ОСОБА_5 уклала заповіт, який підписаний ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Осадчук І.І. Згідно доданого до матеріалів справи заповіту, все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось- ОСОБА_5 передала ОСОБА_2 (а.с. 5 справа №461/6883/17). З тексту заповіту встановлено, що у зв`язку з хворобою та похилим віком ОСОБА_5 , за її дорученням, у її та нотаріуса присутності, присутності свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , заповіт був зачитаний уголос та підписаний замість ОСОБА_5 ОСОБА_6 , та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М. за місцем проживання спадкодавця.

Згідно свідоцтва про смерть від 22 липня 2016 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До дня смерті ОСОБА_5 проживала і була зареєстрована у належній їй на праві спільної сумісної власності квартирі АДРЕСА_2 .

Разом з нею в цій квартирі проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 і також був співвласником квартири.

Свідоцтвом про право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_5 , та членам її родини - ОСОБА_9 , який згідно свідоцтва про народження її сином (а.с. 40 справа №461/8347/16-ц). Земельна ділянка, яка розташована на території Керницької сільської Ради народних депутатів, яка передана для ведення садівництва належить ОСОБА_5 (а.с. 42 справа №461/8347/16-ц);

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 заведена Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі заяви відповідача ОСОБА_2 від 05.09.2016 року.

ОСОБА_4 було написано заяву №1069 про прийняття спадщини за законом від 02 грудня 2016 року, згідно якої, вона приймає спадщину де б вона не знаходилась, і з чого б не складалась (а.с. 6 т. 1).

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 05 вересня 2016 року, виданого Першою львівською державною нотаріальною конторою, було зареєстровано спадкову справу від спадкодавця ОСОБА_5 (а.с. 7, справа №461/6883/17). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21 липня 2016 року, було зареєстровано заповіт ОСОБА_5 (а.с. 78 справа №461/8347/16-ц).

Відповіддю на запит комунальним підприємством 3-тьою міською клінічною лікарнею м. Львова, підтверджується, що впродовж 2016р. ОСОБА_5 хворіла рядом захворювань (а.с. 8 справа №461/6883/17);

Рішенням Галицького районного суду м. Львова, від 31 травня 2017 року було встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме: ОСОБА_5 була тіткою (рідною сестрою батька) ОСОБА_4 . Постановою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 02 травня 2018 року, рішення Галицького районного суду м. Львова було залишено без змін (а.с. 38 справа №461/6883/17);

Згідно відповіді комунального підприємства 3-тьої міської клінічної лікарні м. Львова, ОСОБА_5 знаходилася на стаціонарному лікуванні в К8МКЛ м. Львова з 13 червня 2016 року по 11 липня 2016 року. Була виписана з покращенням для продовження лікування в амбулаторних умовах за місцем проживання, тому інформацією про причини її смерті їм не відомі. Медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_5 знаходиться на зберіганні в архіві в архіві КПН «8-а МКЛ м. Львова» (а.с. 99, справа №461/6883/17);

Медичною випискою №5954 з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджується діагноз ОСОБА_5 (а.с. 100 справа №461/6883/17);

На ухвалу суду КНПА «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» надала медичну картку стаціонарного хворого №5954/828 ОСОБА_5 , яка знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 13 червня 2019 року по 11 липня 2019 року (а.с. 156 справа №461/6883/17);

Згідно акту проведення службового розслідування, від 20 вересня 2019 року, встановлено, що медична картка амбулаторного хворого - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 з Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова у період з 23 травня 2019 року по 20 вересня 2019 року до суду не надходила та була втрачена (а.с. 180 справа №461/6883/17);

Товариство з обмеженою відповідальністю «МРТ Експерт» надіслало на адресу суду результати магнітно-резонансної томографії голови пацієнтки Мельман І.В., яка проходила обстеження 21 червня 2016 року в ТОВ «МРТ Експерт». Результати обстеження були надані в електронному форматі на диску для проведення експертизи (а.с. 239-240 справа №461/6883/17);

За інформацією Комунальної 3-ої міської клінічної лікарні м.Львова, яка міститься у листі від 28.04.2017 року №552 (а.с.153-154), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала за адресою АДРЕСА_4 , знаходилась під спостереженням лікарів комунальної 3-ї МКЛ м. Львова з 1986 року.

Упродовж 2016 року ОСОБА_5 хворіла наступними захворюваннями:

04 квітня 2016 року закритий перелом лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням уламків (лікувалась в травматолога амбулаторно, перебувала на л/н з 04 квітня по 16 травня 2016 року 43 дні);

08 червня 2016 року оглянута офтальмологом, діагноз: незріла катаракта лівого ока;

09 червня 2016 року оглянута невропатологом, діагноз: астено-невротичний синдром, хронічна дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. змішаного ґенезу, ст.компенсації;

13 червня 2016 року поступила в плановому порядку в офтальмологічне відділення 8 МКЛ для оперативного втручання з приводу незрілої катаракти лівого ока, відкрито л/н з 13.06.2016 року, прооперована 13.06.2016 року;

20 червня 2016 року на фоні високого АТ (200/100 мм рт.ст.) раптово погіршився стан і хвора переведена в реанімаційне відділення з діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу (згідно даних виписки зі стаціонару). 21.06.2016 року проведено магнітно-резонансну томографію голови, виявлено МР-ознаки підгострих ішемічних інсультів в басейнах ЗМА та верхніх мозочкових артерій з ознаками геморагічної трансформації, судинної ецефалопатії, нейродегенеративних змін;

23 червня 2016 року переведена у неврологічне відділення 8 МКЛ;

27 червня 2016 року та 04.07.2016 року по даних Rtg-обстеження ОГК наявні ознаки двобічної пневмонії застійного характеру;

11 липня 2016 року виписана зі стаціонару з відкритим л/н з діагнозом: цереброваскулярна хвороба на ґрунті церебросклерозу та гіпертонічної хвороби ІІІ ст. Гостре порушення мозкового кровообігу в басейнах ЗМА та ВББ за ішемічним та вестибулярним синдромом. Стан після оперативного втручання з приводу незрілої катаракти лівого ока, від 13.06.2016 року, 12.07.2016 року пацієнтка на дому оглянута сімейним лікарем ОСОБА_10 та невропатологом ОСОБА_11 , оформлено продовження л/н № НОМЕР_1 , дано рекомендації та призначено лікування;

22 липня 2016 року стан погіршився та наступила біологічна смерть вдома. При огляді тіла сімейним лікарем ознак насильницької смерті не виявлено. В поліклініці оформлено лікарське свідоцтво про смерть №100, основна причина смерті: гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному циклу. Церебральний атеросклероз.

Отже, наведене підтверджує той факт, що після проведеного 13 червня 2016 року оперативного втручання з приводу незрілої катаракти лівого ока, стан здоров`я ОСОБА_5 раптово погіршився, після виписки 11 липня 2016 року із стаціонару вона обстежувалась лікарями на дому, а тому суд приходить до переконання, що підстави для висновку про те, що посвідчення оспорюваного заповіту відбулось з порушенням вимог закону,- відсутні.

В матеріалах справи наявні паспорті дані та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера відповідача - ОСОБА_2 (а.с. 41 справа №461/8347/16-ц);

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №17/К від 20 серпня 2021 року, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з недостатністю та суперечливістю даних про психічний стан ОСОБА_5 на момент укладання нею заповіту 21.07.2016р., відповісти на поставленізапитання, а саме: чи усвідомлювала ОСОБА_5 у момент вчинення заповіту значення своїх дій та чи могла ОСОБА_5 в момент вчинення заповіту керувати своїми діями,- не надається можливим.

Допитані, відповідно до вимог ЦПК України, свідки в судовому засіданні повідомили суду наступні обставини:

- допитана як свідок відповідач ОСОБА_2 зазначила, що з ОСОБА_5 були знайомі з 1958 року. Вони тривалий час разом працювали та протягом всього життя підтримували теплі дружні стосунки. На підтвердження вказаного, надала учасникам судового розгляду велику кількість фотографій з дітьми, родинами, спільними друзями на протязі десятиліть. Коли у березні 2016 року помер від туберкульозу єдиний син ОСОБА_5 , остання дуже переживала та почала хворіти, в тому числі погано бачити. Поспішаючи на роботу, вона впала та зламала руку. В подальшому їй зробили операцію по зору, однак у лікарні у неї стався інсульт. У зв`язку з цим та оскільки рідних у ОСОБА_5 не було ( рідний брат помер приблизно 20 років назад, а син у той же рік як і ОСОБА_5 ), вона вирішила покликати дружину рідного брата ОСОБА_5 ОСОБА_12 , щоб та приходила у лікарню, спілкувалася та допомогла їй у догляді за ОСОБА_5 . У лікарні ОСОБА_12 (мати позивача) допомагала (два рази ночувала), а вона за це їй давала особисті кошти, а не гроші ОСОБА_5 . Потім ОСОБА_5 перевезли додому і ОСОБА_12 , побувши з нею одну ніч, відмовилася приходити та її доглядати. Це здійснювали постійно вона, її донька та подруги ОСОБА_5 . При цьому, подруги приходили вдень, а вона була ночами. Повідомила, що їй не було відомо про обставини складання заповіту на користь неї. Про нього вона дізналася пізніше. Просила врахувати, що родинні стосунки ні позивач, ні її мати не підтримували з ОСОБА_5 і навіть вони не були присутні на похоронах, які вона організувала, і не знають де могила померлої. До останнього дня ОСОБА_5 перебувала у трудових відносинах працювала вахтером-прибиральницею та їй надавався лікарняний на період хвороби. Ніяких психічних відхилень ОСОБА_5 не мала;

-свідок ОСОБА_7 повідомила, що знала померлу з дитинства та протягом усього життя вони підтримували дружні стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_5 помер син, що суттєво вплинуло на стан її здоров`я. Вона перебувала у лікарні на стаціонарному відділенні з проблемами зору. Під час її відвідування, ОСОБА_5 погано, але пересувалася сама. Поведінка її була звичайною, адекватною. До самої смерті вона офіційно працювала, перебувала на лікарняному, коли хворіла. Оскільки у неї були проблеми зі здоров`ям та боліла рука після травми(зламала руку коли йшла на роботу), вона попросила запросити до неї додому нотаріуса для складення заповіту на користь ОСОБА_2 , яка також була їхньою подругою. Під час складення заповіту, крім ОСОБА_5 , були присутні ОСОБА_13 та

ОСОБА_14 , які б здійснювали за нею догляд у лікарні,допомагали б вдома та під час похорону вона не бачила. Фактично допомагали ОСОБА_5 подруги, в тому числі відповідач та її родина. Тільки один раз вона бачила вдома у ОСОБА_5 ОСОБА_15 ;

-свідок ОСОБА_16 пояснила, що нею, як нотаріусом, були дотримані всі вимоги діючого законодавства під час складення заповіту ОСОБА_5 ЇЇ запросили здійснити цю нотаріальну дію за викликом, вдома у заповідувача, знайомі останньої. Вона встановила особу ОСОБА_5 та інших учасників нотаріальної дії, перевірила дієздатність та виклала волю ОСОБА_5 у заповіті. Потім свідки зачитала заповіт вголос і також його читала ОСОБА_5 . Остання була похилого віку, у неї були проблеми з особистим підписанням і саме тому його підписали свідки. Повернувшись у нотаріальну контору, вона здійснила реєстрацію заповіту. Пояснила, що була допущена технічна описка в книзі викликів нотаріуса неправильно була зазначена адреса свідка, а саме помилково вказана АДРЕСА_5 .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст. 1247 ЦК України, названі загальними, тому що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів установлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України Про нотаріат та іншими нормативними актами.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент посвідчення заповіту), якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Тобто, якщо заповідач внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності та у присутності запрошених ним 2 свідків заповіт може підписати інша особа.

Аналогічні за змістом положення містяться й у пунктах 5, 6 Інструкції «Про порядок вчинення дій нотаріусами України» (у редакції, чинній на момент посвідчення заповіту), відповідно до яких, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Названі в указаних нормативних актах вимоги мінімально необхідні, а їх недотримання є підставою для визнання заповіту нікчемним.

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти:

1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;

2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту);

3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм права вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Проаналізувавши сукупність наданих сторонами доказів у справі, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

Так, заповіт був складений нотаріусом з дотриманням всіх приписів діючого законодавства, порушень якого не було встановлено під час судового розгляду.

Позиція позивача, що заповіт ОСОБА_5 суперечить її дійсному волевиявленню повністю спростована дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідка ОСОБА_7 , яка надала послідовні та логічні покази, які повністю узгоджуються з показами допитаної у якості свідка ОСОБА_2 .

Судовим розглядом було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 тривалий час були знайомі, мали дружні стосунки між своїми родинами. Саме відповідач ОСОБА_2 та інші знайомі підтримували ОСОБА_5 під час смерті її сина, а також надавали допомогу ОСОБА_5 та піклувалась про неї під час подальшого лікування та до дня її смерті.

Жодних доказів про те що ОСОБА_5 у момент вчинення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати своїми діями позивачем суду надано не було. Така позиція спростована також показами свідка ОСОБА_16 , яка проводила нотаріальну дію та перевіряла її дієздатність та бажання викласти заповіт саме у такій редакції за участі двох свідків,- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Судом не приймаються показання свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні повідомила, що вона три чи чотири роки назад перебувала на лікуванні разом з ОСОБА_5 на стаціонарі. За останньою постійно здійснювала догляд ОСОБА_18 , так як ОСОБА_5 не розмовляла, собою не володіла, нічого не могла тримати в руках, не рухалася, а тільки лежала. Вказані показання свідка ОСОБА_17 не підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами та спростовані показаннями інших свідків.

Крім того, твердження представника позивача про те, що описка експерта про те, що експертиза від 20 серпня 2021 року проводиться за кримінальною справою, - не впливає на висновок суду та є технічною.

Твердження сторони позивача, що тільки експертизою можна підтвердити факт недійсності заповіту з підстав, вказаних у позові, судом не приймається з огляду на те, що експертиза не має пріоритетного значення для прийняття рішення судом, а оцінюється разом з іншими доказами, наданими сторонами. Так, експерти зробили висновок що у зв`язку з недостатністю та суперечливістю даних про психічний стан ОСОБА_5 на момент укладання нею заповіту 21.07.2016р., відповісти на поставлені запитання, а саме: чи усвідомлювала ОСОБА_5 у момент вчинення заповіту значення своїх дій та чи могла ОСОБА_5 в момент вчинення заповіту керувати своїми діями,- не надається можливим. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, врахувавши, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд вважає позовні вимоги безпідставними.

Керуючись ст. 4, 15, 203, 215, 1247, 1257 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, - відмовити повністю.

Повний текст рішення проголошено 17 грудня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Л.Д. Фролова