Ухвала

22 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 644/9240/19

провадження № 61-1871ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про стягнення середнього заробітку у зв`язку з невидачею трудової книжки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» (далі - ДП «Завод «Електроважмаш»), в якому, з урахуванням уточнень просила: стягнути з ДП «Завод «Електроважмаш» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв`язку із невидачею належно оформленої трудової книжки, за період з 23 грудня 2016 року по 01 листопада 2019 року у розмірі 233 578,72 грн; зобов`язати відповідача внести зміни до трудової книжки, зазначивши нову дату звільнення - день видачі трудової книжки.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 до звільнення працювала на посаді начальника бюро придбання обладнання управління технічного переоснащення заводу ДП «Завод Електроважмаш». 22 грудня 2016 року її було звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (наказ від 22 грудня 2016 року № 1599-к). Не погодившись із звільненням вона оскаржила його до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2018 року, у справі № 644/424/17, їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Харківського апеляційного суду від 28 березня 2019 року апеляційна скарга залишена без задоволення, а судове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова без змін. Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року її касаційна скарга залишена без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанції без змін.

Враховуючи, що у рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2018 року у справі № 644/424/17 міститься встановлена судом обставина, що нібито вона відмовилась у день звільнення отримати трудову книжку, вона позбавлена можливості наполягати на перегляді встановлених судом таких обставин. Разом з цим, посилаючись на положення частини першої статті 47 КЗпП України та абзацу 2 пункту 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена спільним наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, вважає, що відповідач зобов`язаний був вислати їй трудову книжку поштою після попереднього отримання від неї письмової згоди. Однак, до теперішнього часу відповідач не виконав свого обов`язку у зв`язку з чим є підстави для застосування приписів частини п`ятої статті 235 КЗпП України та внесення змін до трудової книжки в частині зазначення нової дати звільнення - дня видачі трудової книжки.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що неотримання трудової книжки позивачем відбулося не з вини роботодавця, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та внесення змін до трудової книжки із зазначенням нової дати звільнення відсутні, так як права ОСОБА_1 роботодавцем не порушено, процедура звільнення проведена відповідно до вимог чинного законодавства і є правомірною.

ОСОБА_1 у лютому 2021 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у цій справі є: вимога немайнового характеру про зобов`язання внести зміни до трудової книжки, зазначивши нову дату звільнення, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, та вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з невидачею трудової книжки у розмірі 233 578,72 грн, яка у свою чергу не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на зазначене вище, ця справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про стягнення середнього заробітку у зв`язку з невидачею трудової книжки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик