ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8415/21 Справа № 201/5089/21 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на ухвалу судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2021 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», треті особи: Акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», Акціонерне товариство «Оксі Банк» про визнання зобов`язання припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення позову по вищевказаній справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», треті особи АТ «Райфайзен банк Аваль», АТ «Оксі Банк» про визнання зобов`язання припиненим задоволено.

Заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із даною ухвалою суду, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, існує реальна загроза правам та інтересам позивача, а тому заборона вчиняти певні дії, як спосіб забезпечення позову, є обґрунтованими, відповідає вимогам розумності, забезпечує збалансованість інтересів сторін, та саме цей захід спроможний забезпечити захист інтересів позивача до вирішення спору по суті.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

У Постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №903/825/18 вказано, що метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава (іпотека), є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави (іпотеки), що прямо випливає зі змісту статті 1 Закону України "Про заставу", статей 1, 3 Закону України "Про іпотеку". Особливістю таких правовідносин є те, що заставодавець хоча і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель у свою чергу у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право у будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку з чим заставодержатель має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа №201/17087/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ФК Укрфінанс груп, АТ ОКСІ Банк, треті особи : АТ Райффайзен Банк Аваль, ОСОБА_2 , Управління - служба у справах дітей Соборної ради у м.Дніпро про визнання частково недійсним кредитного договору та визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором.

За вказаною справою 29 березня 2019 року ухвалою Жавтневого районного суду м.Дніпроптеровська заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову було задоволено частково та накладено арешт та заборону на відчуження квартири за адресою АДРЕСА_1 . Накладено заборону на виселення ОСОБА_1 та її неповнолітньої доньки, з квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ ФК Укрфінанс груп, АТ ОКСІ Банк, треті особи: АТ Райффайзен Банк Аваль, ОСОБА_2 , Управління - служба у справах дітей Соборної ради у м.Дніпро про визнання недійсним кредитного договору та визнання недійсним договору відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договором відмовлено у повному обсязі.

Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська від 23 квітня 2021 року вжиті заходи забезпечення позову Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська від 29 березня 2019 року - скасовані.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить достатнього обгрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з приводу того, що оскаржувана ухвала напряму обмежує права кредитора та іпотекодержателя на захист своїх цивільних прав, на врегулювання заборгованості за кредитом досудовим шляхом, право на яке передбачено ЗУ Про іпотеку.

Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення у межах доводів апеляційної скарги не можна вважати законним та обгрунтованним, суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права, дійшов помилкового висновку про те, що існує реальна загроза правам та інтересам позивача, а тому заборона вчиняти певні дії, як спосіб забезпечення позову, спроможний забезпечити захист інтересів позивача до вирішення спору по суті.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на викладене, ухвала суду про забезпечення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» задовольнити.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2021 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», треті особи: Акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», Акціонерне товариство «Оксі Банк» про визнання зобов`язання припиненим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (Код , адреса: м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63) судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова