Єдиний унікальний номер 235/3185/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/331/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року

м. Бахмут

справа № 235/3185/16-ц

провадження № 22-ц/804/331/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступник якого Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступник Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (суддя Данилів С.В.), ухваленого в приміщенні суду в місті Покровськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У травні 2016 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернулось Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору №153/2-189 від 06 травня 2008 року ОСОБА_4 було надано у користування грошові кошти у сумі 12 612 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних.

Відповідно до п. 1.2. договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Сhevrolet, 2008 року виробництва.

06 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №153/5-141, згідно умов якого ОСОБА_3 зобов`язалася перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 умов, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку передбачених кредитним договором №153/2-189 від 06 травня 2008 року.

06 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов`язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_5 умов, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та, в порядку передбачених кредитним договором №153/2-189 від 06 травня 2008 року.

06 травня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №1 до договору кредиту №153/2-189 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості.

06 травня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки N9153/5-141 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості.

06 травня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості.

02 листопада 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №2 до договору кредиту №153/2-189 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості.

02 листопада 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки №153/5-141 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості.

02 листопада 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості.

27 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін № 3 до договору кредиту №153/2-189 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили змінити прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_6 у зв`язку із шлюбом, змінили валюту кредиту та встановили нову відсоткову ставку.

27 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №3 до договору поруки №153/5-141 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили змінити валюту кредиту та встановили нову відсоткову ставку.

27 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №3 до договору поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили змінити валюту кредиту та встановили нову відсоткову ставку.

Позивач вказує, що відповідно до п. 3.1.1. кредитного договору зобов`язання позивача були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 50 від 06 травня 2008 року на суму 12 612 доларів США та меморіальним договором № 31 від 06 травня 2008 року.

Позивач зазначає, що в порушення умов укладеного кредитного договору відповідач ОСОБА_1 ухиляється від взятих на себе зобов`язань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 26 лютого 2016 року її заборгованість перед банком становить 58 129,46 гривень.

З огляду на вищенаведене, Банк просив суд позов задовольнити у повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №153/2-189 від 06 травня 2008 року у сумі 39 577 гривень 47 копійок, з яких: 22 884,36 грн. - сума заборгованості за кредитом, 7 776,99 грн. - сума заборгованості за відсотками, 7 962,54 грн. інфляційні витрати за кредитом, 953,58 грн. - інфляційні витрати за відсотками.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір у сумі 1 378 гривень.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2020 року заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять оскаржуване заочне рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, стягнути з АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», на свою користь документально підтверджені судові витрати.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно досліджено всі обставини справи та порушено норми процесуального та матеріального права.

Звертають увагу, що вони не були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, а відтак були позбавлені можливості подавати до суду першої інстанції заперечення на позов та докази.

Також зазначають, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач ПАТ «Укрсоцбанк» не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, що відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року) є обов`язковою умовою для ухвалення заочного рішення судом.

Посилаються на пункти 1.1, 2.4, 2.4.1 Договору кредиту № 153/2-189 (в редакції від 06.05.2008), пункти 1, 1.1.1, 1.1.2, 4.4 Договору кредиту № 153/2-189 (в редакції від 27.02.2012), та зазначають, що згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, останній платіж за договором кредиту було здійснено позичальником 17.04.2014 року у розмірі 531, 45 грн в рахунок обов`язкового платежу до 10 травня 2014 року включно, отже наступний платіж треба було здійснити до 10 червня 2014 року. Оскільки до 10 червня 2014 року ОСОБА_1 не здійснено зазначений платіж з оплати кредиту та процентів за користування кредитом, - з 11 червня 2014 року почав перебіг 91-денний строк, визначений пунктом 4.4. договору кредиту (редакція 27.02.2012).

09 вересня 2014 року зазначений строк сплинув, та відповідно до пунктів 3.3.6, 3.3.7 договору кредиту 10 вересня 2014 року сплив строк користування кредитом та ОСОБА_1 зобов`язана була погасити кредит до 11.09.2014 року, чого зроблено також не було.

Також посилаються на пункти 2.1.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.3.1, 5.1, договору поруки № 153/5-141 від 06.05.2008, Додаткові угоди №1, №2, №3 до договору поруки № 153/5-141 від 06.05.2008, пункти 1.1, 2.1.1, 3.3.1, 5.1 Договору поруки №153/5-142 від 06.05.2008, Додаткові угоди №1, №2, №3 до договору поруки №153/5-142 від 06.05.2008, та звертають увагу, що у зв`язку з невиконанням обов`язку ОСОБА_1 по погашенню кредиту, Банк повинен був протягом 7 робочих днів від дати невиконання зобов`язання повідомити Поручителів в порядку, визначеному пунктом 5.1 даних договорів поруки. Проте цього зроблено не було.

Посилається на положення статтей 251, 252, 554, 559, 598 ЦК України, та зазначають, що в даному випадку слід застосовувати ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Оскільки протягом шести місяців від дня настання строку виконання позичальником ОСОБА_1 основного зобов`язання (11.09.2014) за Договором кредиту №153/2-189 в редакції від 27.02.2012, кредитор ПАТ «Укрсоцбанк» не пред`явив вимоги до поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , тому з 15.03.2015, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), порука за договором поруки 153/5-141 від 06.05.2008 та за договором поруки № 153/5-142 від 06.05.2008 припинилась.

Посилається на положення статтей 251, 252 ЦК України, постанови ВП ВС від 10.04.2019 року у справі № 604/156/16-ц, від 22.08.2018 року у справі №2-1169/11, від 20.03.2019 року у справі №1411/3467/12, та зазначає, що внаслідок припинення поруки за вказаними договорами поруки, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання кредиту задоволенню не підлягають.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

АТ «Альфа-Банк», що є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство «Альфа-Банк» () є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» ().

Прізвище відповідача « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_6 » на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАЦС Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку 19.01.2010 року.

06 травня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №153/2-189 було надано у користування грошові кошти у сумі 12 612 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних (а.с. 7-9).

Відповідно до п. 1.2. договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Сhevrolet, 2008 року виробництва.

06 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №153/5-141, згідно умов якого ОСОБА_3 зобов`язалася перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 умов, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку передбачених кредитним договором №153/2-189 від 06 травня 2008 року (а.с. 26-27).

06 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов`язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_5 умов, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та, в порядку передбачених кредитним договором №153/2-189 від 06 травня 2008 року (а.с. 28-29).

06 травня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №1 до договору кредиту №153/2-189 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с. 16).

06 травня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки N9153/5-141 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с 32).

06 травня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с. 33).

02 листопада 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №2 до договору кредиту №153/2-189 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с. 14-15).

02 листопада 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки №153/5-141 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с. 30).

02 листопада 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с 31).

27 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін № 3 до договору кредиту №153/2-189 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили змінити прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_6 у зв`язку з реєстрацією шлюбу, змінили валюту кредиту та встановили нову відсоткову ставку (а.с. 17-22).

27 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №3 до договору поруки №153/5-141 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили змінити валюту кредиту та встановили нову відсоткову ставку (а.с 34).

27 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №3 до договору поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили змінити валюту кредиту та встановили нову відсоткову ставку (а.с. 35).

Зобов`язання позивача були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 50 від 06 травня 2008 року на суму 12 612 доларів США та меморіальним договором № 31 від 06 травня 2008 року (а.с. 37).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 24 лютого 2016 року за вищезазначеним кредитним договором у відповідачів перед банком утворилась заборгованість в сумі 58 129,46 грн., з яких 22 884,36 грн. - сума заборгованості за кредитом, 7 776,99 грн. - сума заборгованості за відсотками, 11 959,02 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 6 592,97 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 7 962,54 грн. інфляційні витрати за кредитом, 953,58 грн. - інфляційні витрати за відсотками.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 58129,46 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом першої інстанції, 06 травня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №153/2-189 було надано у користування грошові кошти у сумі 12 612 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних (а.с. 7-9).

Відповідно до п. 1.2. договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Сhevrolet, 2008 року виробництва.

06 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №153/5-141, згідно умов якого ОСОБА_3 зобов`язалася перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 умов, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку передбачених кредитним договором №153/2-189 від 06 травня 2008 року (а.с. 26-27).

06 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов`язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_5 умов, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та, в порядку передбачених кредитним договором №153/2-189 від 06 травня 2008 року (а.с. 28-29).

06 травня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №1 до договору кредиту №153/2-189 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с. 16).

06 травня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки N9153/5-141 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с 32).

06 травня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с. 33).

02 листопада 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №2 до договору кредиту №153/2-189 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с. 14-15).

02 листопада 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки №153/5-141 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с. 30).

02 листопада 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили новий графік погашення заборгованості (а.с 31).

27 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін № 3 до договору кредиту №153/2-189 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили змінити прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_6 у зв`язку із шлюбом, змінили валюту кредиту та встановили нову відсоткову ставку (а.с. 17-22).

27 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №3 до договору поруки №153/5-141 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили змінити валюту кредиту та встановили нову відсоткову ставку (а.с 34).

27 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №3 до договору поруки №153/5-142 від 06 травня 2008 року, якою сторони погодили змінити валюту кредиту та встановили нову відсоткову ставку (а.с. 35).

Зобов`язання позивача були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 50 від 06 травня 2008 року на суму 12 612 доларів США та меморіальним договором № 31 від 06 травня 2008 року (а.с. 37).

Пунктом 1.1.2 Договору кредиту №153/2-189 від 06.05.2008 року встановлено порядок погашення суми основної заборгованості щомісячно до 10 числа кожного місяця, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 5 травня 2015 року на умовах, визначеним цим Договором. (а.с. 7)

Відповідно до пункту 4.4 Договору про внесення змін №3 від 27.02.2012 року до Договору кредиту №153/2-189 від 06.05.2008 року у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.6, 3.3.7 цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня Кредитора погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). (а.с. 22)

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Укрсоцбанк» разом із позовною заявою (а.с. 5-6), останній раз ОСОБА_1 здійснила повернення грошові кошти банку 17.04.2014 року у розмірі 531,45 гривень, в рахунок чергового платежу до 10 травня 2014 року, як встановлено пунктом 1.1 Договору кредиту №153/2-189 від 06.05.2008 року.

Отже, наступний черговий платіж ОСОБА_1 повинна була здійснити до 10 червня 2014 року, як встановлено пунктом 1.1 Договору кредиту №153/2-189 від 06.05.2008 року, проте цього зроблено не було, що підтверджується розрахунком заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк».

ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі.

Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука.

Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

У цьому випадку позов заявлено позивачем до боржника та поручителів, вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителя відповідно до договору поруки збігається з обсягом відповідальності боржника.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, основним з яких є зазначений у частині першій цієї статті, а саме - у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд.

Крім того, ЦК України передбачає і гарантії для боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу.

З аналізу вимог частини першої статті 554 ЦК України у поєднанні з вимогами, передбаченими частиною першою статті 542 та статтею 543 ЦК України, вбачається, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, встановлений законом та договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Згідно пунктів 5.2. Договорів поруки №153/5-141 та № 153/5-142 від 06.05.2008 року цей Договір набирає чинності з часу його укладення та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. (а.с. 26-27, 28-29)

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 не було виконано обов`язок щодо внесення чергового платежу у строк до 10 червня 2014 року, з 11 червня 2014 року починає перебіг 90-денний строк, встановлений пунктом 4.4 Договору про внесення змін №3 від 27.02.2012 року до Договору кредиту №153/2-189 від 06.05.2008 року (а.с. 22), та який закінчується 10 вересня 2014 року.

Отже, 11 вересня 2014 року позичальник зобов`язаний був протягом одного робочого дня Кредитора погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню), проте такий обов`язок ОСОБА_1 не виконала.

З 12 вересня 2014 року почав перебіг 6-місячний строк, встановлений частиною 4 статті 559 ЦК України (редакція від 24.07.2014 року), останнім днем якого є 09 березня 2015 року.

Враховуючи, що 09 березня 2015 року є вихідним днем, наступний робочий день за ним 10 березня 2015 року, який є останнім днем, коли Банк мав право пред`явити вимогу до поручителів.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо пред`явлення ПАТ «Укрсоцбанк» вимоги до поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виконання зобов`язань боржника за основним договором.

Таким чином, 11 березня 2015 року договір поруки припинив свою дію.

З позовом до суду Банк звернувся до відповідачів лише 13 травня 2016 року.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №604/156/14-ц.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для ухвалення заочного рішення у справі, оскільки відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України (редакція від 01.04.2016 року) у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 23 травня 2016 року. (а.с. 51) Відомості щодо належного повідомлення відповідачів в матеріалах справи відсутні.

23 травня 2016 року розгляд справи відкладено на 30 травня 2016 року. (а.с. 56) На веб-порталі Судової влади України відповідачам повідомлено про судове засідання, яке відбудеться 30 травня 2016 року о 09 годині 00 хвилин. (а.с. 59)

Однак, станом на час розгляду справи, до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» не було внесено змін, які б передбачали такий спосіб повідомлення учасників справи, адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції.

Відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро та органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. При цьому друкований орган, в якому розміщуються відповідні оголошення, визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частини 9, 10 статті 74 ЦПК України 2004 року).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту належного повідомлення відповідачів про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до частин 1-2 статті 224 ЦПК України 2004 року у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Відповідно до частини 1 статті 225 ЦПК України 2004 року про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

Проте, матеріали справи не містять доказів постановлення судом ухвали про проведення розгляду справи у заочному порядку відповідно до частини 4 статті 225 ЦПК України 2004 року.

Отже наведені в апеляційній скарзі доводи в цієї частині також є обґрунтованими та свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 364 ЦПК України (діючого на час перегляду справи апеляційним судом ) є підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту № 153/2-189 від 06.05.2008 року є безпідставними, та у задоволенні позовних вимог в цієї частині слід відмовити у зв`язку з припиненням дії договору поруки.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 4 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 10 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах; стаття 12 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року).

За приписами статті 57 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Аналогічні норми містяться у статті 76 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Статтею 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Такі ж вимоги передбачені у статті 89 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Згідно пункту 4.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 1.1. цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє період прострочення від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

Відповідно до пункту 4.2. кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.2.-3.3.17. цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 процента від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, та кожний випадок.

Згідно пункту 4.3. кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п. 3.3.3, цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 процент від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 24 лютого 2016 року за кредитним договором у відповідача перед банком утворилась заборгованість в сумі 58 129,46 грн., з яких 22 884,36 грн. - сума заборгованості за кредитом, 7 776,99 грн. - сума заборгованості за відсотками, 11 959,02 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 6 592,97 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 7 962,54 грн. інфляційні витрати за кредитом, 953,58 грн. - інфляційні витрати за відсотками.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року N 189-VIII, від 02 березня 2015 року N 222-VIII), на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає у м. Донецьку, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає підтвердженою заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту № 153/2-189 від 06.05.2008 року, яка складається з наступного: 22 884,36 грн. - сума заборгованості за кредитом, 7 776,99 грн. - сума заборгованості за відсотками, 7 962,54 грн. інфляційні витрати за кредитом, 953,58 грн. - інфляційні витрати за відсотками, що загалом складає 39577, 47 гривень.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк», що є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту № 153/2-189 від 06.05.2008 року у розмірі 39577,47 гривень, та позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції припустився порушень процесуального та матеріального закону, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 153/2-189 від 06.05.2008 року у розмірі 39577,47 гривень задовольнити повністю; у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за спірним кредитним договором відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахування висновків апеляційного суду за результатами розгляду справи, з позивача АТ «Альфа-Банк», що є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», на користь відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 2067 гривень (1378 х 150), тобто по 1033, 50 гривень кожному.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 153/2-189 від 06.05.2008 року у розмірі 39577 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят сім) гривень 47 копійок, яка складається з наступного: 22 884,36 грн. - сума заборгованості за кредитом, 7 776,99 грн. - сума заборгованості за відсотками, 7 962,54 грн. інфляційні витрати за кредитом, 953,58 грн. - інфляційні витрати за відсотками.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 153/2-189 від 06.05.2008 року відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1033 гривень 50 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 1033 гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Я.В. Хейло

Судді О.О. Тимченко

О.А. Мірута