Справа № 467/620/18
Провадження № 2/467/23/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

представника позивача Співак А.І.

представника відповідача Багдасаряна А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 листопада 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 842, відповідно до умов якого банк надав грошові кошти відповідачу в сумі 100 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік, комісійних винагород та інших платежів строком на 240 місяців з кінцевим терміном повернення не пізніше 19 листопада 2028 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області за № 4561 та передано банку нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов вказаного кредитного договору станом на 23 травня 2018 року заборгованість за кредитним договором складає 238 781 грн. 53 к., з яких: сума заборгованості за основним боргом - 85 660 грн. 33 к., сума заборгованості за відсотками - 8 650 грн. 50 к., сума заборгованості за комісіями - 2468 грн. 57 к., пеня - 97 060 грн. 55 к., інфляційні витрати - 40 090 грн. 99 к. та 3 % річних - 4850 грн. 59 к., яку позивач прохав стягнути з відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 842, відповідно до умов якого банк надав грошові кошти відповідачу в сумі 100 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік, комісійних винагород та інших платежів строком на 240 місяців з кінцевим терміном повернення не пізніше 19 листопада 2028 року.

Згідно п.п. 1.5 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 19 листопада 2028 року, платежами в сумі 416 грн. 66 к.

За умовами додаткового договору № 1 від 30 травня 2012 року до кредитного договору № 842 від 20 листопада 2008 року сторони домовилися викласти п.1.2 та п.1.5 кредитного договору в наступній редакції:

п.1.2 "Кредит надається на придбання житла, на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 листопада 2028 року. Кредит підлягає погашенню щомісячно рівними частинами згідно графіку до 30 (31) числа місяця, наступного за звітним, починаючи з грудня 2008 року, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в АТ "Ощадбанк". Остаточним терміном повернення кредиту є 19 листопада 2028 року".

п.1.5 "Позичальник зобов`язується щомісячно до 30 (31) числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення рівними частинами згідно графіку та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань за рахунків, відкритих в АТ "Ощадбанк". Остання сплата процентів за користування кредитом повинна була здійснена не пізніше 19 листопада 2028 року.

Пунктом 4.3.2 Кредитного договору встановлено зобов`язання позичальника повернути кредит в сумі 100 000 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до підпункту 4.2.2 кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором у примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 5.2 кредитного договору визначено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 20 % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 23 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області за № 4561 та передано нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 . Договірна вартість предмета іпотеки, згідно звіту про експертну оцінку від 17.11.2008 року, становила 143964 грн.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальнику кредит в розмірі, обумовленому сторонами, відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів, що призвело до утворення заборгованості перед Банком.

Згідно рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2013 року для погашення заборгованості за кредитним договором № 842 від 20 листопада 2008 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 в сумі 96 128 грн. 86 к., з яких 77 499 грн. 82 к. заборгованість за кредитом (основний борг), 10 020 грн. 63 к. - прострочена заборгованість за кредитом, 1 258 грн. 86 к. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 5 007 грн. 47 к. прострочені відсотки за користування кредитом, 2 342 грн. 08 к. - пені, звернуто стягнення на нерухоме майно відповідно до іпотечного договору від 23 грудня 2008 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В.А. за реєстровим № 4561, а саме: на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 29 жовтня 2013 року та до теперішнього часу не виконане.

У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань 22 травня 2013 року позивач надіслав на її адресу письмове повідомлення - вимогу про відкликання кредиту, в якому зобов`язав відповідача погасити заборгованість за кредитним договором станом на 22 травня 2013 року у загальному розмірі 96821 грн. 39 к. у 30 - денний строк.

Разом з тим, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплати усіх нарахувань за ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі № 638/22416/14-ц (провадження № 61-3626св18), у постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року в справі № 610/1440/14-ц (провадження 61-18394св18), у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 1522/6244/12 (провадження № 61-8540св18). Такі висновки узгоджуються також із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

01 червня 2018 року ОСОБА_2 , уклавши шлюб з ОСОБА_3 , змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань відповідачем за кредитним договором станом на 23 травня 2018 року заборгованість за кредитним договором склала 193 839 грн. 95 коп., з яких: сума заборгованості за основним боргом - 85 660 грн. 33 к., сума заборгованості за відсотками - 8 650 грн. 50 к., сума заборгованості за комісіями - 2 468 грн. 57 к., пеня - 97 060 грн. 55 к.

Під час розгляду справи в суді представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, посилаючись на те, що пред`явленням вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним розпочався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Порушення зобов`язань відбулося 25 червня 2013 року, однак позов був пред`явлений лише 05 червня 2018 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно матеріалів справи вимогу про дострокове погашення боргу відповідач отримала 24 травня 2013 року, тому, з урахуванням тридцятиденного строку на виконання цієї вимоги, позовну давність потрібно обчислювати з 24 червня 2013 року.

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідачем після червня 2013 року, тобто після пред`явлення банком вимоги про дострокове погашення боргу було здійснено погашення боргу: тіла кредиту 31 липня 2015 року на суму 1860 грн. 12 к., процентів - 27 червня 2013 року на суму 619 грн. 51 к., 31 липня 2013 року на суму 788 грн. 24 к., 30 серпня 2013 року на суму 711 грн. 91 к., 30 вересня 2013 року на суму 1446 грн. 02 к., 31 жовтня 2013 року на суму 555 грн. 24 к., 29 листопада 2013 року на суму 585 грн. 29 к., 29 грудня 2013 року на суму 719 грн. 59 к., 03 квітня 2017 року на суму 116 грн. 72 к., 31 травня 2017 року на суму 450 грн., 05 липня 2017 року на суму 394 грн. 57 к., 08 вересня 2017 року на суму 21 грн. 84 к. Останній платіж здійснено 22 вересня 2017 року на суму 1 грн. 96 к. Більше жодної суми на погашення заборгованості за цим договором від відповідача до банку не надходило.

З пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, а також з представлених ним документів вбачається, що з 27 червня 2013 року по 29 грудня 2013 року банком на підставі заяви відповідача із зарплатного рахунку останньої перераховувались кошти на рахунок «Інші по заяві» 3739 з метою погашення заборгованості за кредитним договором. 31 липня 2015 року за рішенням кредитної комісії банку від 01 липня 2015 року за № 66 банком було самостійно списані кошти з рахунку відповідача. Платежі з 03 квітня 2017 року по 22 вересня 2017 року це кошти, які надійшли від державної виконавчої служби у ході виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи з того, що останній платіж за згодою відповідача було здійснено 29 грудня 2013 року, тобто строк позовної давності перервався та розпочався заново, то загальний строк позовної давності повинен був закінчитися 30 грудня 2016 року.

Сам по собі факт зарахування в рахунок погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором коштів 31 липня 2015 року на суму 1860 грн. 12 к., не здійснений особисто відповідачем або за її згодою, не може бути достатньою підставою для висновку про визнання нею боргу. Тому дані дії не переривають строк позовної давності.

Звернувшись до суду із вимогами про стягнення кредитної заборгованості в червні 2018 року, банк пропустив визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності.

Позивачем подано заяву про поновлення строків позовної давності, посилаючись на те, що після набрання законної сили рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки виконавчі документи у листопаді 2013 року були пред`явлені до Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби, де з метою реалізації іпотечного майна у травні, липні та серпні 2015 року проводилися електронні торги. Однак майно було знято з реалізації у зв`язку з тим, що торги не відбулися. 26 жовтня 2015 року банк повторно пред`явив вказані виконавчі листи для примусового виконання. 04 листопада 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, а 30 листопада 2016 року виконавчі документи повернуті стягувачеві у зв`язку з відсутністю купівельного попиту на електронних торгах. Крім цього, 30 грудня 2016 року банком втретє було пред`явлено виконавчі документи для примусового виконання та 18 січня 2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Суд погоджується з доводами представника банку про те, що банк своєчасно звернув до примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, правомірно чекав від державної виконавчої служби примусового виконання рішення, після повернення виконавчого документу без виконання звернувся до суду із пропуском трирічного строку для звернення до суду з позовом після невиконання вимоги банку про дострокове повернення кредитних коштів з моменту останнього платежу. Вказані дії, вчинені банком, підтверджені документально і свідчать про поважність причин пропуску строку позовної давності, тому він підлягає поновленню.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у справі № 236/918/17 (провадження № 61-41092св18) від 03 червня 2020 року.

Враховуючи те, що у матеріалах справи наявна письмова вимога-повідомлення банку до відповідача від 22 травня 2013 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 96821 грн. 39 к. у 30 - денний строк, суд вважає, що такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором.

Відповідно до розрахунку банк продовжив нараховувати та просив суд стягнути заборгованість по процентах, у тому числі за період після пред`явлення вказаної вимоги відповідачу, тобто і за період з 23 травня 2013 року до 01 жовтня 2013 року, а також пеню за період з 10 травня 2018 року по 22 травня 2018 року.

Разом з тим, нарахування банком процентів і пені, передбаченої кредитним договором, після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України є неправомірним, оскільки права позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц.

За такого, у задоволенні вимог про стягнення пені слід відмовити.

Заборгованість по процентам підлягає стягненню до дня пред`явлення вимоги банком про дострокове погашення заборгованості, тобто до 22 травня 2013 року з урахуванням сплачених відповідачем сум. Тобто, з загального розміру нарахування процентів підлягають вирахуванню платежі за період з 23 травня 2013 року по жовтень 2013 року (269.82 + 899.18 + 929.16 + 929.16 + 899.18 + 869.21) = 4795 грн. 71 к. та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі 3854 грн. 79 к.

Також, позивачем надано розрахунки сум інфляційних втрат за період з червня 2011 року по травень 2018 року та 3 % річних за період з 01 грудня 2015 року по 22 травня 2018 року, відповідачем заперечень щодо неправильності розрахунку не надано. За такого, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи розмір задоволених позовних вимог 57.34%.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м.Київ, вул. Госпітальна, 12-Г) в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" ( 54024 м.Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 50, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 136 925 (сто тридцять шість тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 27 к., з яких: заборгованість за основним боргом - 85 660 грн. 33 к., заборгованість за відсотками 3854 грн. 79 к., заборгованість за комісією - 2 468 грн. 57 к., інфляційні витрати - 40 090 грн. 99 к. та 3 % річних - 4 850 грн. 59 к.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м.Київ, вул. Госпітальна, 12-Г) в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" (54024 м.Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 50, ) судовий збір у розмірі 2053 (дві тисячі п`ятдесят три) грн. 76 к.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива