Справа № 361/4698/20
Провадження № 2/361/845/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Мищенко С.Л., Удовенко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , третя особа: орган опіки і піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , третя особа: орган опіки і піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач зазначала, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2017 року.

В даному будинку зареєстровані, але не проживають дружина її покійного брата ОСОБА_2 з дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та онуком ОСОБА_5 , діти ОСОБА_2 не є дітьми її брата ОСОБА_6 . Натомість, ОСОБА_4 з її сином ОСОБА_5 жодного дня в будинку позивача не мешкали.

Відповідачі у справі не є членами її сім`ї та ніколи ними не були.

За час життя її рідного брата ОСОБА_6 , який був одружений з ОСОБА_2 , вони декілька років мешкали в житловому будинку з її сином ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , але ІНФОРМАЦІЯ_1 її брат ОСОБА_6 помер від хвороби.

У липні 2019 року відповідач зі своїм сином зібрала речі та виїхала з будинку, місце проживання якої та її рідних наразі позивачу невідоме.

Вказані обставини були встановлені згідно актів обстеження житлово- побутових умов від 26.08.2018 р., від 20.09.2019 р. та від 13.05.2020 р., які підписані місцевим депутатом та сусідами.

Наразі позивач не має можливості у повному обсязі та повноцінно використовувати та розпоряджатися власним житлом, оскільки в будинку зареєстровані сторонні особи, в тому числі малолітня особа.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Усенко М.М. позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення у повному обсязі, надали пояснення аналогічні позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , адвокат Столяр О.А. позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, оскільки в спірному будинку зареєстрована малолітня дитина, а без реєстрації місця проживання його не візьмуть до школи.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судове засідання представник третьої особи органу опіки і піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Леоненко О.А. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, покладалася на розсуд суду, а також направила до суду висновок додаток до рішення виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 23 лютого 2021 року №42, згідно якого орган опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області вважає за доцільне відмовити у визнанні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , оскільки це порушує її права та охоронювані законом інтереси.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в якості свідка показала, що у її покійного брата та відповідача ОСОБА_2 спільних дітей не було. Після смерті брата відповідач переїхала в м. Бровари, про що повідомила сама відповідач, у них з позивачем стосунки не склалися. Відповідачів в будинку зареєстрував покійний брат.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що є сусідкою позивача, відповідач ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 проживала у спірному будинку коли був живий ОСОБА_6 , вже два роки вона їх там не бачить. Малолітнього ОСОБА_5 взагалі не знає, він ніколи в будинку не проживав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2017 року.

Згідно довідки про склад сім`ї №3568 від 25.10.2017 р., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані чотири особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 20.09.2019 р. та 13.05.2020 р., в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але за даною адресою не проживають з літа 2019 року.

У ст. 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 р. (Закон №475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , так як відповідачі понад одного року не проживають у спірному житловому будинку.

Водночас, припинення права користування відповідачів спірним житлом відповідає вимозі пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, з огляду на те, що позивач, у зв`язку із збереженням за відповідачами права користування належним їй житловим будинком та реєстрації її проживання у спірному будинку, позбавлена можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб.

Щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Згідно із частиною третьою статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірному житловому будинку не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Разом з тим, оскільки даним рішенням матір малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 визнано такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , ні вона, ні батько малолітньої дитини не є членами родини позивача, не є власниками спірного майна, суд дійшов висновку, що реєстрації малолітньої дитини в житловому будинку порушує права та інтереси позивача як власника житлового приміщення.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, керуючись ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути солідарно із відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 319, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський