Справа № 344/6767/14-ц
Провадження № 2/344/294/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку в спільному майні, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: КП "Івано-Франківське ОБТІ", Перша державна Івано-Франківська нотаріальна контора про визнання недійсним та скасування відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно; визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку в спільному майні. Позовні вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 є власником 262/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . 62/100 (186/300) частин і 38/300 частин домоволодіння належать їй згідно договору про розподіл частини спадкового майна від 01.12.2004р.. посвідченого Першою Івано-Франківською ДНК за реєстровим № 2-3460, інші 38/300 частин домоволодіння належать їй згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.01.1987р.. посвідченого Першою Івано-Франківською ДНК за реєстровим № Д-90. ОСОБА_2 належить всього лише 38/300 частин домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Максьом Г.І. 05.03.2012р. за реєстровим № 302, дублікат якого виданий 21.03.2012р. Житловий будинок загальною площею 70.4 кв.м. складається з двох житлових кімнат житловою площею 39.4 кв.м. та допоміжних приміщень і знаходиться на земельній ділянці площею 0.1000 га. Земельна ділянка не приватизована, а перебуває у їх спільному користуванні. Частка ОСОБА_1 у будинковолодінні у вісім разів більша від частки відповідача. Посить припинити право власності ОСОБА_2 на 38/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 38/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

27.05.2014 року представник відповідача ОСОБА_3 подала заперечення відповідно до якого повідомила, що рішенням народного суду м. Івано-Франківська у справі № 2-228/198-79 від 16.04.1979р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна - позов ОСОБА_4 було задоволено, відповідно до «Розрахунку ідеальних долей у спільній власності на будинковолодіння» - розподілено майно. В рішенні народного суду м. Івано-Франківська у справі № 2-228/198-79 від 16.04.1979р. була допущена описка в ініціалах: Ідеальна доля ОСОБА_4 становить 62/100, а ОСОБА_5 38/100 - замість: Ідеальна доля ОСОБА_4 становить 38/100, а ОСОБА_5 - 62/100. Рішенням народного суду м. Івано-Франківська від 16.04.1979 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 проведено розподіл спільно нажитого подружжям майна та присуджено їм відповідні приміщення в домоволодінні АДРЕСА_1 з визначенням ідеальних долей - ОСОБА_4 - 62/100, а ОСОБА_5 - 38/100. Таким чином, після смерті ОСОБА_4 ( другої дружини ОСОБА_5 , який був стороною у справі 1979р. до нього відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.03.2012р. перейшли всі права та обов`язки сторони у справі № 2-228/198-79 від 16.04.1979р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 1991 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою та зобов`язано ОСОБА_4 сплатити кошти за належні їм частини в будинковолодінні, а саме 38/300 ОСОБА_1 та 38/300 ОСОБА_7 . Просив відмовити у задоволенні позовних вимог(т.1 а.с.21-23).

05.09.2014 року ухвалою Івано-Франківського міського суду у справі призначено будівельно-технічну експертизу(т.1 а.с.87).

23.01.2015 року надійшов експертний висновок №2/1/15(т.1.а.с.88-123).

30.04.2015 року ухвалою Івано-Франківського міського суду призначено додаткову будівельно-технічну експертизу(т.1 а.с.223).

24.09.2015 року надійшов експертний висновок №11/08/15(т.1. а.с.225-236).

12.10.2015 року ухвалою Івано-Франківського міського суду витребувано докази від ОКП Івано-Франківське ОБТІ (т.1 а.с.249).

18.12.2015 року ухвалою Івано-Франківського міського суду зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №344/9053/15-ц, провадження №2-в/344/5/15 за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження у справі №2-228/1979 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна(т.2 а.с.15).

17.10.2016 року ухвалою Івано-Франківського міського суду відновлено провадження у справі(т.2 а.с.21).

17.01.2017 року ухвалою Івано-Франківського міського суду зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №344/14680/16-ц, провадження №2-во/344/153/16 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні Івано-Франківського народного суду у справі №2-229/1979 від 16.04.1979 року(с.МелещенкоЛ.В.) (т.2 а.с.47).

13.08.2019 року ухвалою Івано-Франківського міського суду відновлено провадження у справі(т.2 а.с.171).

24.09.2019 року ОСОБА_1 надала додаткові пояснення у справі, відповідно до яких пояснила, що батьки ОСОБА_1 в 1979 р, після розлучення, в судовому порядку поділили майно, в тому числі будинковолодіння. Згідно рішення суду матері ОСОБА_4 -62/100, а батькові- ОСОБА_5 - 38/100. Рішення сторонами не оскаржувалось і було виконане. Батько в 1984 р. оженився вдруге. Друга дружина теж стає ОСОБА_4 . В 1986р. батько помирає. Належна йому 38/100 частина будинковолодіння спадкується сином ОСОБА_7 , який був прописаний по АДРЕСА_1, дочкою ОСОБА_1 , яка з 1976 р. проживала в Харківській області і ОСОБА_4 - другою дружиною батька в рівних долях - по 38/300. В подальшому, після смерті матері( ОСОБА_4 ) і брата ОСОБА_7 , з врахуванням договору про розподіл спадкового майна 2004р, ОСОБА_1 стала володаркою 262/300 частин будинковолодіння, а ОСОБА_4 - 38/300, яку після її смерті, в 2012 р. згідно заповіту, успадкував ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_2 захопив понад 90% будинковолодіння і користується на свій розсуд, не допускаючи не тільки ОСОБА_1 , а і представників державних і офіційних органів. Захопивши і користуючись на свій розсуд належною ОСОБА_1 часткою будинковолодіння, земельною ділянкою, створюючи нестерпні умови проживання (самовільне відключення газу, обмеження доступу до життєво необхідних об`єктів, знищення урожаю), ОСОБА_2 порушує конституційні, майнові і громадянські права ОСОБА_1 . Частка майна ОСОБА_2 є не значною і не може бути виділена в натурі, що підтверджено в висновках експерта, керуючись ст. 365 ЦК України, просить припинити право власності ОСОБА_2 на 38/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 38/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (т.2 а.с.176-178).

17.11.2020 року ухвалою Івано-Франківського міського суду об`єднано в в одне провадження цивільну справу №344/6767/14-ц провадження №2/34466/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку в спільному майні та цивільну справу №344/4140/40/20 провадження №2/344/2189/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, третя ооба, яка не заявляє самостійних вимог: КП Івано-Франківське ОБТІ, Перша державна Івано-Франківська нотаріальна контора про визнання недійсним та скасування відомостей з реєстру прав власності на нерухоме, визнання права власності на спадкове майно(т.2 а.с.249).

24.03.2020 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов відповідно до якого повідомив, що не визнає позовні вимоги. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями окремих об`єктів, які належали різним спадкодавцям, які розташовані на окремих земельних ділянках. На даний час не може провести державну реєстрацію права власності на частину спадкового майна, на яке за життя його спадкодавець не оформив право власності, а саме будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_3 , у зв`язку з відсутністю реєстрації документа, який встановлює право власності спадкодавця на решту спадкового майна. Отже, первісним позивачем ОСОБА_1 не визнається його право власності на спадкове майно, яке своїм позовом ОСОБА_1 намагається його позбавити. Рішенням народного суду м. Івано-Франківська у справі № 2-229/79 від 16.04.1979 р. за позовом ОСОБА_4 (мати первісного позивача) до ОСОБА_5 ( батько первісного позивача) розподілено майно подружжя. Ідеальна доля (частка) ОСОБА_4 становить 62/100, а ОСОБА_5 - 38/100. Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 302 крб. 50 коп. компенсації за різницю вартості долей. Дане рішення не було оскаржене, що є додатковим підтвердженням згоди між сторонами, які були задоволені даним рішенням суду про розподіл майна в натурі на місцевості ( на земельній ділянці розміром 272,2кв.м.). Таким чином, рішенням суду у справі № 2-229/79 від 16.04.1979р. спільний будинок був поділений в натурі на два окремі об`єкти, з припиненням спільної часткової власності. В рішенні суду народного суду м. Івано- Франківська у справі № 2-229/79 від 16.04.1979р. була допущена описка в частках ( ідеальних долях): Ідеальна доля ОСОБА_4 становить 62/100, а ОСОБА_5 - 38/100, - замість: Ідеальна доля ОСОБА_4 становить 38/100. а ОСОБА_5 - 62/100. Неправильна реєстрація ОБТІ рішення суду у справі № 2-229/79 від 16.04.1979 р. про розподіл майна в натурі від 16.04.1979 р. в частках створила безліч проблем в подальше - спадкоємцям (не частки в будинковолодінні, а окремого об`єкту в цілому). Оскільки, виділена судовим рішенням частка в натурі припиняє спільну часткову власність і утворює окремий об`єкт. ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер ОСОБА_5 ( сторона у справі № 2-229/79 від 16.04.1979р.), його майно, окреме будинковолодіння було поділено між: другою дружиною - ОСОБА_4 (в подальшому ОСОБА_4 його спадкодавиці) - 1/3 від усього майна. Сином - ОСОБА_7 1/3 від усього майна. Дочкою - ОСОБА_1 - 1/3 від усього майна. 29.08.1990р. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 звернулися до Івано-Франківського міського народного суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_4 (другої дружини свого батька - його спадкодавиці) про відшкодування шкоди завданої самовільним знесенням сараю, про реальний розподіл будинковолодіння, встановлення порядку користування земельною ділянкою. Рішення від 23.07.1991 року не оскаржувалось і набрало законної сили. Отже, з 1991 року між його спадкодавицею ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) за рішенням суду від 23.07.1991р. припинилась спільна часткова власність із ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у зв`язку із викупом їх часток згідно рішення суду від 23.07.1991р. Отже, після смерті ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) він прийняв спадщину успадкував окремий об`єкт нерухомості і не є з ОСОБА_1 співвласником будинковолодіння в розумінні ст. 356 ЦК України. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме окремий об`єкт нерухомості в судовому порядку. Просив визнати недійсними та скасувати відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно (відомості про об`єкт нерухомого майна, відомості про права власності) ОСОБА_1 частці 262/300 та ОСОБА_2 в частці 38/300 за адресою АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно окремий об`єкт нерухомості, а саме: право власності в цілому на окреме будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке складається саме з: кімнати 1-5 площею 22 кв.м. Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, окремий об`єкт нерухомості, а саме: право власності в цілому на окреме відокремлене будинковолодіння АДРЕСА_3 , що складається з кімнат: кімнати 1-2 площею кв.м., кімнати 1-3 площею 5,1 кв.м., кімнати 1-4 площею 17,2 кв.м., загальною площею 22 кв.м. Зобов`язати управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради зареєструвати право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на окреме будинковолодіння по АДРЕСА_3 , що складається з кімнат: кімнати 1-2 площею 4,4 кв.м., кімнати 1-3 площею 5,1 кв.м., кімнати 1-4 площею 17,2 кв. загальною площею 26,7 кв.м. Судові витрати стягнути з відповідача ОСОБА_1 (т.3 а.с.1-6).

17.04.2020 року ОСОБА_1 подала відзив на зустрічний позов відповідно до якого повідомила, що після смерті матері ( ОСОБА_4 ) і брата ОСОБА_7 , з врахуванням договору про розподіл спадкового майна 2004р, ОСОБА_1 стала володаркою 262/300 частин будинковолодіння, а ОСОБА_4 ,- 38/300, яку після її смерті в 2012 р.згідно заповіту успадкував ОСОБА_2 , захопив понад 90% будинковолодіння і порушує її права як співвласника і володарки 262/300 частин. Так, як частка ОСОБА_2 не значна і не виділена в натурі, то для вирішення конфлікту, ОСОБА_1 звернулася в суд (справа №344/6767/14-ц) з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні. З аналогічними, чи подібними вимогами ОСОБА_2 неодноразово звертався в суд. В висновках цих рішень однозначно вказано, що суд виніс рішення згідно позовних вимог серед яких не було і не вирішувалося питання про збільшення частки ОСОБА_4 . В вищевказаних судових рішеннях і інших, доданих до цього відзиву, встановлені статус будинковолодіння, співвласники і їхні частки, а також розмір земельної ділянки, закріпленої за будинковолодінням, а тому будь-які їхні зміни обов`язково приведуть до невиконання рішень судів, або до їхнього перегляду в неустановленому законодавством порядку. Вважає, що зустрічний позов ОСОБА_2 є безпідставний, поданий для чергового затягування справ та не підлягає до задоволення. Просить провадження у справі закрити(т.3 а.с. 61-64).

22.04.2020 року представник позивача ОСОБА_2 подав відповідь на відзив на зустрічний позов відповідно до якого з викладеним не погоджується, оскільки, договір про розподіл спадкового майна укладається спадкоємцями до видачі свідоцтв про право на спадщину і підставою для подальшої видачі свідоцтв відповідно до закону та укладеного договору. Тому в порядку спадкування договір про розподіл спадкового майна не може бути документом, що підтверджує речове право на майно. На даний час, враховуючи, безпідставну реєстрацію угоди про розподіл спадкового майна 2-3460, 01.12.2001 р., Перша Івано-Франківська ДНК КП Іван Франківським ОБТІ слід визнати не дійсними та скасувати відомості з реєстру права власності ОСОБА_1 ОСОБА_1 на даний час немає свідоцтва про право власності, яке б підтверджувало її речове право на спадкове майно, яке належало її матері ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) згідно рішення суду від 16.04.1979р. про розподіл майна в натурі. Виділ в натурі частки із майна - це поділ одного будинку на самостійні об`єкти нерухомого майна, з власними входами та допоміжними приміщеннями (спорудами). Поділ і виділ частки в натурі припиняє спільну часткову власність. Після смерті ( ОСОБА_4 ) ОСОБА_4 він прийняв спадщину в цілому, успадкував цілий, окремий об`єкт нерухомості і не є з ОСОБА_1 співвласником одного будинковолодіння в розумінні ст. 356 ЦК України. Зустрічний позов є обгрунтованим і підлягає до задоволення(т.3 а.с.94-102).

27.04.2020 року представник управління реєстраційних процедур подав відзив на позовну заяву, зідно відомостей з Державного реєстру речових прав реєстрація на вказаний об`єкт нерухомого майна здійснювалося в Реєстрі права власності, яке зареєстровано до 2013 року ОКП «Івано-Франківське бюро технічної інвентаризації». Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради вважає, що позивачем висунуто необгрунтовані та недоцільні позивні вимоги до неналежного відповідача у позові, а також вважає себе безпідставним відповідачем у вказаному позові у зв`язку із тим, що державними реєстраторами не порушувалося права позивача під час вчинення реєстраційних дій. Просить відмовити позивачу у позові до відповідача Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради у справі №344/4140/20(т.3 а.с.114,115).

22.06.2020 року ОСОБА_2 подав зустрічний уточнений позов (зменшення позовних вимог) про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на спадкове майно відповідно до якого повідомив, що 24.03.2020р. ним було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка заявляє самостійних вимог: КП «Івано-Франківське ОБТІ», Перша державна Івано-Франківська нотаріальна контора про визнання недійсним та скасування відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, визнання права власності на спадкове майно. Стало відомо, що Управління не є держателем всіх реєстрів речов прав. Управління є тільки користувачем даних реєстрів, а тому просив визнати недійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 в частині реєстрації права власності 262/300 ) за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно окремий об`єкт нерухомості, а саме: право власності в цілому на окреме будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається саме з: кімнати 1-5 площею 22 кв.м. Визнати за ОСОБА_2 , право власності на спадкове майно, окремий об`єкт нерухомості, а саме право власності в цілому на окреме відокремлене будинковолодіння по АДРЕСА_3 , що складається з кімнат: кімнати 1-2 площею 4.4 кв.м., кімнати 1-3 площею 5,1 кв.м., кімнати 1-4 площею 17.2 кв.м., загальною площею 26.7 кв.м. Судові витрати стягнути з відповідача ОСОБА_1 (т.3 а.с.125-126).

22.02.2021 року ОСОБА_1 подала заперечення проти зустрічного позову ОСОБА_2 , вважає, що заява про зустрічний позов подана з порушенням вимог частини першої статті 193 ЦПК. Просить в зустрічному позові ОСОБА_2 - відмовити(т.3 а.с.143,144).

Позивачка, представники позивачки за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задоволити в повному обсязі, проти вимог зустрічного позову заперечили, просили відмовити в повному обсязі.

Представники позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задоволити в повному обсязі, проти вимог первісного позову заперечили, просили відмовити в повному обсязі.

Представник Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явився.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог: КП Івано-Франківське ОБТІ, Перша державна Івано-Франківська нотаріальна контора в судове засідання не з`явилися.

Беручи до уваги пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно приписів ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 361, 364ЦК України - співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно ст.367 ЦК України - майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до копії рішення народного суду м. Івано-Франківська від 16.04.1979 року - ідеальна частка ОСОБА_4 становить - 62/100, ідеальна частка ОСОБА_5 - 38/100(т.1 а.с.24).

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.01.1987 року, №61 зареєстрованого в реєстрі за №Д-90 встановлено, що спадкоємцями майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є: син- ОСОБА_7 та донька - ОСОБА_1 , до 2/3 частини спадкового майна. 38/100 частин житлового будинку та господарських будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 272, 2 кв.м. Вказана частина житлового будинку належить спадкодавцю на підставі рішення народного суду м. Івано-Франківська від 16.04.1979 року. На 1/3 частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину вже видано(т.1 а.с.5).

Згідно копії рішення Івано-Франківського народного суду від 23.07.1991 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_15 , до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої знесенням сараю; реальний розподіл будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою - в позовах про відшкодування шкоди завданої знесенням сараю та реальному розподілі будинковолодіння і встановлення порядку користування земельною ділянкою ОСОБА_7 та ОСОБА_15 до ОСОБА_4 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 467крб.30 коп. належної йому частрки в будинковолодінні та 37 крб. 36 коп. держмита, а також в користь ОСОБА_15 467 крб. 30 коп. належної їй частки в будинковолодінні та 37 крб. 36 коп. держмита, а всього 934 крб. 60 коп. 2/3 частки належної в будинковолодінні та 74 крб. 72 коп. держмита.(т.1 а.с.28-31). На виконання рішення видані виконавчі листи(т.1 а.с.32-35).

16.10.2006 року ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області апеляційну скаргу представника апелянтки ОСОБА_4 відхилено, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 5.09.2006 року залишено без зміни(т.1 а.с.70).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2004 року спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочка ОСОБА_1 до 1/2 частини спадкового майна. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з 62/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Ця частина домоволодіння належить ОСОБА_4 на підставі Рішення народного суду м. Івано-Франківська від 16.04.1979 року(справа №2-228 1979р.) зареєстрованого в Івано-Франківському ОБТІ за №855 в книзі 7(т.1 а.с.80).

Відповідно до договору про розподіл частини спадкового майна від 01.12.2004 року встановлено, що у власність ОСОБА_16 переходить квартира АДРЕСА_2 , житловою пл. 29 кв.м., заг. пл. 52,4 кв.м., вартістю 11 344 грн. У власність ОСОБА_1 переходить - 62/100 та 38/300 частин житлового будинку, жилою площею 23 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , вартістю 5 282,81 грн. 1/2 частина з грошового вкладу з процентами по депозитному рахунку 2635-0-01001245 в дол. США в Тернопільській філії АТ «Кредит Банк (Україна)», належних спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Довідки, виданої Тернопільською філією АТ «Кредит Банк (Україна)» 20.10.2044 року за №436(т.1 а.с.4).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.02.2009 року в позові ОСОБА_4 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , Управління земельних ресурсів в м. Івано-Франківську про визнання недійсним договору про розподіл частини спадкового майна від 01.12.2004 року, що укладений між ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , посвідчений в нотаріальному реєстрі №2-3460 в частині переходу у власність ОСОБА_1 38/300 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , визнання права власності на самочинне будівництво, що проведене внаслідок переобладнання та прибудови житлового будинку по АДРЕСА_1 , про визнання права землекористування земельною ділянкою, що закріплена за будинковолодінням по АДРЕСА_1 - відмовлено. В зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Івано-Франківська міська рада про знесення самочинно прибудованих приміщень до житлового будинку по АДРЕСА_1 - відмовлено(т.3 а.с.68-70).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.03.2012 року спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з: 38/300 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданного Девляшевською С.П. , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори 18.12.1986 року, номер спадкової справи 61, за реєстром №13-6067(т.1 а.с.6).

Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав виданного ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 23.03.2012 року домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 власником частки 38/300 є ОСОБА_2 (т.1 а.с.7), що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно(т.1 а.с.193-195).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.02.2012 року встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 - у частці 38/300 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.12.1986 року, ОСОБА_1 - у частці 262/300 на підставі угоди про розподіл спадкового майна від 01.12.2004 року(т.1 а.с.206).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.04.2013 року у резолютивну частину рішення Івано-Франківського міського суду від 16.04.1979 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна внесено виправлення, а саме - «ідеальна доля ОСОБА_4 становить 62/100, а ОСОБА_5 - 38/100» виправити на «ідеальна доля ОСОБА_4 становить 38/100, а ОСОБА_5 - 62/100»(т.1 а.с.69).

23.07.2013 року ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_18 задоволено. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17.04.2013 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення описки в рішенні народного суду м. Івано-Франківська від 16.04.1979 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна відмовлено(т.1 а.с.67,68).

08.10.2013 року ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області відмовлено ОСОБА_2 у роз`ясненні ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.07.2013 року(т.1 а.с.66).

27.01.2014 року рішенням Івано-Франківського міського суду в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 приватного нотаріуса Максьом Г.І., Першої Івано-Франківської ДНК, реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування свідоцтва про право власності на будинковолодіння, угоди про розподіл спадкованого майна та визнання права власності на частину домоволодіння- відмовлено(т.3 а.с.73,74). Яке ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.03.2014 року залишено без змін(т.3 а.с.75,76).

22.04.2015 року ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20.03.2015 року скасовано та постановлено нову. В задоволенні заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 , заінтерисована особа - ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні від 16.04.1979 року відмовлено(т. 2 а.с.55,56).

13.09.2016 року ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про відновлення втраченого судового провадження, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_18 - відхилено. Рішення Івано-Франківського міського суду від 19.02.2016 року залишено без змін(т. 2 а.с.18-20,57-59). Та 22.08.2018 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 19.02.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.09.2016 року - залишено без змін(т.3 а.с.82-85).

15.05.2019 року постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 26.03.2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом надання доступу ОСОБА_1 до вказаної земельної ділянки(т. 3 а.с.86-88).

Відповідно до чч. 4,5,7 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень вбачається, що сторони по справі є суб`єктами спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

В частині 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 356, 358ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Один з таких випадків наведено вст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Отже, учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Вищенаведеними судовими рішеннями та матеріалами справи уже встановлено, що ОСОБА_1 є власником 262/300 у домоволодінні, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а власником частки 38/300 спірного домоволодіння є ОСОБА_2 , сторони тривалий час не дотримуються добросусідства, що не дає їм змоги на власний розсуд користуватись своїм нерухомим майном, дані факти підтверджуються численними судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Позивачка ОСОБА_1 просить припинити право власності ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на 38/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , оскільки, сторони не можуть дійти згоди щодо спільного володіння і користування майном, частка ОСОБА_2 у спірному домоволодінні є незначною по відношенню до її цілого домоволодіння, проте, ОСОБА_2 заперечує, щодо виділу його частки, про що 22.06.2020 року подав заяву про не надання згоди на відчуження (викупу) майна(т.2 а.с.235).

Як вбачається з експертного висновку №2/1/15 Будівельно-технічної експертизи від 16.01.2015 року, проведеного за ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05.09.2014 року встановлено, що:

1. Ринкова вартість будинковолодіння по АДРЕСА_1 у яке ВХОДЯТЬ житловий двоквартирний будинок площею забудови 162,5м.кв - літ «А», (із самовільною прибудовою площею 97,3кв.м.) вартістю 425 830,71грн;

-металевий гараж площею забудови 17,4м.кв - літ «Б». Із самовільною забудовою площею 17,4кв.м.) вартістю 22520,14грн;

-цегляна вбиральня площею забудови 1,6 м.кв. літ «В» вартістю 6776,65грн

цегаяний гараж площею забудови 29,9м.кв літ «Г». Самовільна забудова площею 29,9кв.м. вартістю 74387,64грн;

-літня кухня площею забудови- 10,9м.кв літ. «Д». Самовільна забудова площею 10,9кв. м. вартістю 33 489,93 грн.;

-криниця (N1) глибиною 6.5м.п. вартістю 1991,38 грн.;

-ворота (N2)площцею 6,1 м.кв вартістю 224,15 грн.;

-огорожа (N3) площею 9.5м,кв; вартістю 1265,69 грн.;

-горожа (N4) площею 15.0м.кв; вартістю 5534,87 грн.;

-ворота (N5) площею 4,5м.кв вартістю 1396,9 грн.;

станом на час проведення дослідження становить: 573 418,06 грн.

2. 38/300 часток ОСОБА_1 у складі не самочинних будівель будинковолодіння по АДРЕСА_1 становить 20581.22грн( в тому числі 18 403,87 грн. по житловому будинку);

-62/300 часток ОСОБА_2 у складі не самочинних будівель будинковолодіння по АДРЕСА_1 становить 141 902.12 грн( в тому числі 126 889,84 грн. по житлово му будилку).

3. У відповідності із вимогами ДБН В.22-15-2005 "Житлові будинки «Основні положення» здійснити реальний розподіл житлового будинку у співвідношенні 38/300(це становить 5,4 м.кв. у одиницях площі) та 262/300(це становить 37,2м.кв у одиницях площі) між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надається можливим, так як площа 5,4 м. кв., що відповідає частці 38/300 співвласниці ОСОБА_2 не відповідає вимогам п.п. 2.22, 2.23 ДБН В.22-15-2005 «Житлові будинки.Основні положення» (щодо забезпечення рівня комфорту і складу приміщень квартир і одноквартирних будинків, при якому нижня межа однокімнатної квартири повинна бути не менше 30,0- ти кВ.м.)(т.1 а.с.89-123).

Як вбачається з експертного висновку №11/08/15 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 21.09.2015 року, проведеної за ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.04.2015 року встановлено, що:

І.Приміщення 1-2( коридор) та 1-3( кухня), площею відповідно 4,4 м.кв та 5,1 м.кв, були розташовані у будинку, згідно технічного паспорту 1986 року (а.с.8).

Станом на час проведення дослідження житловий будинок по АДРЕСА_1 було реконструйовано, та у 2010 році Івано-Франківським ОБТІ надано новий технічний паспорт. Згідно нового паспорту- досліджувані приміщення поміняли призначення та площу. Так, приміщення 1-2 ( коридор) площею 4.4 м.кв переобладнано під житлову кімнату 1-6 площею 6,2 м.кв; приміщення 1-3 (кухні) переобладнано під частину коридору площею 3,7 м.кв.

Станом на час проведення первинної експертизи (січень 2015 року) вартість вищевказаних приміщень становила: частина коридору 1-1 площею 3,7 м.кв ( кв №1 ) - 13 342,79грн; житлова кімната 1-6 площею 6,2 м.кв (кв №1 ) - 22 358,18грн.

Станом на час проведення додаткової експертизи (вересень 2015 року), з врахуванням Кінд БМР (коефіцієнта індексації будівельно-монтажних робіт), який станом на 01.07.2015 року становив 5,7 та коефіцієнтів інфляції за липень-серпень 2015 рік - вартість вищевказаних приміщень становила: частина коридору 1-1 площею 3,7 м.кв (кв №1 )- 15 044,48 грн.; житлова кімната 1-6 площею 6,2 м.кв (кв №1 ) - 25 209,67грн.

2. Вартість домоволодіння АДРЕСА_1 станом на час проведення первинної експертизи(січень 2015 року) становила: 573 418,06 грн. Всього по будинковолодінню станом на час проведення первинної експертизи 38/300 частки ( ОСОБА_2 ) без врахування самочинно зведених будівель становили: 23 413,26грн. Всього по будинковолодінню станом на час проведення первинної експертизи 262/300 частки ( ОСОБА_1 ) без врахування самочинно зведених будівель становили: 161 428,27 грн.

38/300 часток ( ОСОБА_2 ) у житловому будинку в грошовому еквіваленті становили: 21 235,91 грн. В одиницях площі це становить 6,18 м.кв.

262/300 часток ( ОСОБА_1 )у житловому будинку в грошовому еквіваленті становили: 146 415,98 грн. В одиницях площі це становить 42,62 м.кв.

Вартість домоволодіння АДРЕСА_1 станом на час проведення додаткової експертизи (вересень 2015 року) становить: 648 203,541 грн.

Всього по будинковолодінню станом на час проведення додаткової експертизи 38/300 частки ( ОСОБА_2 ) без врахування самочинно зведених будівель становить 26 735,47 грн.

Всього по будинковолодінню станом на час проведення додаткової експертизи 262/300 частки( ОСОБА_1 ) без врахування самочинно зведених будівель становили 184 334,03 грн.

38/300 часток ( ОСОБА_2 ) у житловому будинку в грошовому еквіваленті становить: 23 944,25 грн. В одиницях площі це становить 6,18м.кв.

262/300 часток ( ОСОБА_1 ) у житловому будинку в грошовому еквіваленті становить: 165 089,33 грн. В одиницях площі це становить 42,62м.кв.

3. Здійснити реальний (фактичний) розподіл не самочинно збудованих приміщень у житловому будинку по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у співвідношенні 38/300 та 262/300 (що в одиницях площі становить відповідно 6.18 м.кв та 42.62 м.кв) не надається можливим, так як площа 6.18 м.кв. (що становить частку ОСОБА_2 ) не відповідає вимогам п.2.22 та п.2.23 ДБН В.22-15-2005» Житлові будинки. Основні положення», де вказується, що «нижня межа однокімнатної квартири повинна бути не менше 30 м.кв».

Але з врахуванням того факту, що ОСОБА_2 (кв №1 ) у складі не самочинно зведених приміщень у будинку (загальна площа яких становить 48.8 м.кв) фактично користується площею, яка становить 26,6 м.кв, а йому згідно із визначеною часткою 38/300 належать приміщення площею 6.18 м.кв, то при варіанті розподілу у грошовому еквіваленті співвласнику ОСОБА_2 (кв №1 ) пропонується здійснити грошову компенсацію у користь співвласника ОСОБА_1 (кв №2 ) суму, яка станом на час проведення первинної експертизи (січень 2015 року) становила: 62 819.3 грн., а станом на час проведення додаткової експертизи (вересень 2015 року)становить: 83 029,26 грн.(т.1 а.с.224-236).

Як вбачається з ухвали Івано-Франківського міського суду від 05.09.2014 року проведення будівельно-технічної експертизи було зумовлене тим, що рішення про припинення частки суд може постановити лише за умови попереднього внесення позивачем вартості такої частки на депозитний рахунок суду(т.1 а..97). Даними експертного висновку №2/1/15 будівельно-технічної експертизи від 16.01.2015 року встановлено, що відповідно до п. 2. Вартість домоволодіння АДРЕСА_1 станом на час проведення первинної експертизи(січень 2015 року) становила: 573 418,06 грн. Всього по будинковолодінню станом на час проведення первинної експертизи 38/300 частки ( ОСОБА_2 ) без врахування самочинно зведених будівель становили: 23 413,26грн. Всього по будинковолодінню станом на час проведення первинної експертизи 262/300 частки ( ОСОБА_1 ) без врахування самочинно зведених будівель становили: 161 428,27 грн.

38/300 часток ( ОСОБА_2 ) у житловому будинку в грошовому еквіваленті становили: 21 235,91 грн. В одиницях площі це становить 6,18 м.кв.

262/300 часток ( ОСОБА_1 )у житловому будинку в грошовому еквіваленті становили: 146 415,98 грн. В одиницях площі це становить 42,62 м.кв.

Даними експертного висновку №11/08/15 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 21.09.2015 року встановлено, що вартість домоволодіння АДРЕСА_1 станом на час проведення додаткової експертизи (вересень 2015 року) становить: 648 203,541 грн.

Всього по будинковолодінню станом на час проведення додаткової експертизи 38/300 частки ( ОСОБА_2 ) без врахування самочинно зведених будівель становить 26 735,47 грн.

Всього по будинковолодінню станом на час проведення додаткової експертизи 262/300 частки( ОСОБА_1 ) без врахування самочинно зведених будівель становили 184 334,03 грн.

38/300 часток ( ОСОБА_2 ) у житловому будинку в грошовому еквіваленті становить: 23 944,25 грн. В одиницях площі це становить 6,18м.кв.

262/300 часток ( ОСОБА_1 ) у житловому будинку в грошовому еквіваленті становить: 165 089,33 грн. В одиницях площі це становить 42,62м.кв. П. 3. Здійснити реальний (фактичний) розподіл не самочинно збудованих приміщень у житловому будинку по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у співвідношенні 38/300 та 262/300 (що в одиницях площі становить відповідно 6.18 м.кв та 42.62 м.кв) не надається можливим, так як площа 6.18 м.кв. (що становить частку ОСОБА_2 ) не відповідає вимогам п.2.22 та п.2.23 ДБН В.22-15-2005» Житлові будинки. Основні положення», де вказується, що «нижня межа однокімнатної квартири повинна бути не менше 30 м.кв».

При вирішенні спору суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо внесення позивачкою ОСОБА_1 вартості частки -38/300, що належить ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду. А тому, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про припинення права власності ОСОБА_2 на 38/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 право власності на 38/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 є безпідставними, а тому до задоволення не підлягають.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , який просив визнати недійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 в частині реєстрації права власності 262/300 ) за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно окремий об`єкт нерухомості, а саме: право власності в цілому на окреме будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: кімнати 1-5 площею 22 кв.м.; визнати за ОСОБА_2 , право власності на спадкове майно, окремий об`єкт нерухомості, а саме, право власності в цілому на окреме відокремлене будинковолодіння по АДРЕСА_3 , що складається з кімнат: кімнати 1-2 площею 4.4 кв.м., кімнати 1-3 площею 5,1 кв.м., кімнати 1-4 площею 17.2 кв.м., загальною площею 26.7 кв.м. та судові витрати стягнути з відповідача ОСОБА_1 , то суд прийшов до висновку про відмову у їх задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

22.06.2020 року ОСОБА_2 подав заяву про намір викупити належне позивачу нерухоме майно(т.2 а.с.234).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.02.2012 року встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 - у частці 38/300 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.12.1986 року, ОСОБА_1 - у частці 262/300 на підставі угоди про розподіл спадкового майна від 01.12.2004 року(т.1 а.с.206).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на помилковість визначених часток у спірному майні.

Проте, суд не погоджується з наведеним у позові обґрунтуванням, оскільки, рішенням народного суду м. Івано-Франківська від 16.04.1979 року визначено ідеальні частки ОСОБА_4 - 62/100, ОСОБА_5 - 38/100(т.1 а.с.24). Дане рішення було оскаржене ОСОБА_2 та 23.07.2013 року ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської у задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення описки в рішенні народного суду м. Івано-Франківська від 16.04.1979 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна - відмовлено(т.1 а.с.67,68).

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.01.1987 року, №61 зареєстрованого в реєстрі за №Д-90 встановлено, що спадкоємцями майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є: син- ОСОБА_7 та донька - ОСОБА_1 , до 2/3 частини спадкового майна. 38/100 частин житлового будинку та господарських будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 272, 2 кв.м. Вказана частина житлового будинку належить спадкодавцю на підставі рішення народного суду м. Івано-Франківська від 16.04.1979 року. На 1/3 частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину вже видано(т.1 а.с.5).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.03.2012 року спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 , який прийняв - 38/300 часток домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6).

Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1. ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. А ч.3 цієї статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За Договором про розподіл частини спадкового майна від 01.12.2004 року встановлено, що у власність ОСОБА_1 перейшло - 62/100 та 38/300 частин житлового будинку, жилою площею 23 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.4).

Даний договір був предметом дослідження у рішенні Івано-Франківського міського суду від 11.02.2009 року, в позові ОСОБА_4 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , Управління земельних ресурсів в м. Івано-Франківську про визнання недійсним договору про розподіл частини спадкового майна від 01.12.2004 року у задоволенні якого було відмовлено (т.3 а.с.68-70).

Аналізуючи наведені обставини, судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вкотре звертається з різного роду позовами до суду щодо спірного домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 в частині непогодження із розміром встановлених часток для кожної сторони у справі.

Крім того, позивач за зустрічним позовом стверджує, що на даний час не може провести державну реєстрацію права власності на частину спадкового майна, на яке за життя його спадкодавець не оформив право власності, а саме будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_3 , у зв`язку з відсутністю реєстраційного документа, який встановлює право власності спадкодавця на решту спадкового майна. Проте, суд не погоджується з таким твердженням, оскільки, та частина майна за яке просить ОСОБА_2 не є спадковим майном, а самочинним будівництвом. З приводу данного майна є рішення Івано-Франківського міського суду від 11.02.2009 року, яким в позові ОСОБА_4 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , Управління земельних ресурсів в м. Івано-Франківську про визнання недійсним договору про розподіл частини спадкового майна від 01.12.2004 року, що укладений між ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , посвідчений в нотаріальному реєстрі №2-3460 в частині переходу у власність ОСОБА_1 38/300 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , визнання права власності на самочинне будівництво, що проведене внаслідок переобладнання та прибудови житлового будинку по АДРЕСА_1 , про визнання права землекористування земельною ділянкою, що закріплена за будинковолодінням по АДРЕСА_1 - відмовлено(т.3 а.с.68-70).

Проте, що частина майна на яке просить визнати за собою право власності ОСОБА_2 є самочинним будівництвом свідчить і експертний висновок №2/1/15 будівельно-технічної експертизи від 16.01.2015 року, проведеної за ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05.09.2014 року.)(т.1 а.с.89-123).

Отже, наведені зустрічні позовні вимоги уже були предметом дослідження та з данного приводу прийняті відповідні рішення, які набрали законної сили, а тому на підставі ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи вище наведене, судом встановлено, що при розгляді даної справи позивач за зустрічним позовом відповідно до ст. 263 ч.1 ЦПК України не зміг обґрунтувати свої позовні вимоги, а тому суд прийшов до висновку, що зустрічні позовні вимоги є надуманими, безпідставними, необгрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому до задоволення не підлягають.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, проаналізувавши усі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень та оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного та зустрічного позову не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати не стягуються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-82, 89 ЦПК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку в спільному майні - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог:КП Івано-Франківське ОБТІ, Перша державна Івано-Франківська нотаріальна контора про визнання недійсним та скасування відомостей з реєстру прав власності на нерухоме, визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 20.12.2021 року.

Суддя Пастернак І.А.