Справа№592/7655/20
Провадження №2/592/559/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого судді Котенко О.А., за участю секретаря судового засідання Гордієнко О.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що він є мешканцем с.Михайлівка Лебединського району Сумської області, де зареєстрований та постійно проживає. Наразі він займає активну громадську позицію, бере участь у різноманітних заходах (зборах, зустрічах, мітингах, конференціях тощо), є членом та/або співпрацює з рядом громадських організацій. Тобто він є людиною, що має широке коло знайомих. З метою реалізації своєї позиції, він, у тому числі через соціальні мережі, пропагандує дотримання як громадянами, так і представниками органів державної влади та місцевого самоврядування, принципів моралі та законності під час виконання ними службових повноважень та у повсякденному житті. Так, 30.03.2020 року він виклав на своїй сторінці у Facebook відзняте ним відео, на якому зображена земельна ділянка, що була переорана та задискована з метою подальшого засадження її сільгоспрослинами. Коментуючи відео, він зазначив, що дана земельна ділянка має цільове призначення - сіножаті і місцеві мешканці раніше тут постійно здійснювали випас рогатої худоби. Також він вказав, що один із фермерів переорав цю землю та в минулому році засадив її кукурудзою. З метою отримання високої врожайності, фермером здійснюється обробка сільгоспкультур ядохімікатами, які в подальшому потрапляють до міліораційних каналів, що впадають у р. Псел. Як наслідок, отруйні речовини, в порушення санітарних норм, засмічують землю, водойми та, потрапляючи в організм людей та тварин, їх отруюють, що є неприпустимим та небезпечним. Через деякий час, а саме, 02.04.2020 року, особа, яка була підписана як ОСОБА_5 , розмістила під вищевказаним відео свій коментар, в якому зазначила про факти, що не відповідають дійсності та носять образливий характер відносно нього, тобто здійснила на нього наклеп. У коментарі, зокрема, ОСОБА_5 було зазначено наступне: «... Землі обробляє порядна компанія... використовує безпечні та дорогі засоби захисту рослин. А ОСОБА_6 обробляє землі лісхозу які поряд, не платячи оренди і податків, вистріляв всіх звірів браконьєрським методом, вибив усю рибу електровудкою та сітками, бо живе біля річки на очах у всього села і нічого хорошого не зробив для села, бродячи по селу і курячи коноплю - то від цього ввесь район на ушах...». Вказаний коментар глибоко образив його, оскільки є таким, що наносить істотну шкоду не тільки його особистості, а й діловій репутації, з огляду на його громадську позицію та його авторитет серед знайомих, друзів та земляків. З метою усунення негативних наслідків, які призвів (та може в подальшому призвести) вищевказаний пост (коментар]) ОСОБА_7 , він звернувся з заявою до поліції, але бажаного результату таке звернення не дало. За наявною у нього інформацією, відповідач викликався до поліції, де надав свідчення про те, що цей коментар дійсно зробив він, але це є його особиста думка відносно позивача. Вважає, що відповідач своїми діями у вигляді розміщення коментаря на його сторінці у Фейсбук, образливими та необґрунтованими обвинуваченнями спричинив останньому моральну шкоду та шкоду його діловій репутації. Вищевикладені обставини дають йому підстави звернутись до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів. Здійснивши публікацію свого коментаря на сторінці позивача у Фейсбук, відповідач поширив її серед невизначеного кола осіб; вказана інформація (коментар) стосується особисто його; обставини, викладені у коментарі відповідача не відповідають дійсності та завдали і завдають суттєвої шкоди особистим його немайновим правам та інтересам. Як передбачено ч.2 ст.302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Згідно абз. 5, 6 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зважаючи на вищевикладене, інформація, що була поширена відповідачем, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним загальновизнаних правил життя, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та такою, що, порушує його особисті немайнові права; по-друге не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Поширення вищевказаної недостовірної інформації порушує його майнові права, честь, гідність та ділову репутацію. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, посягнувши на його честь та гідність, оскільки діяльність останнього є соціально важливою. Враховуючи вищевикладене, він вважає, що поширення відповідачем недостовірної інформації відносно нього завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію. Визначаючи спосіб захисту своїх порушених прав, він виходив з того, відповідно до ч.7 ст.277 ЦК України визначено спростування поширеної недостовірної інформації здійснюється у спосіб, у який вона була поширена. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на сторінці ОСОБА_1 , у соціальній мережі Facebook: «... А Ігорьок обробляє землі лісхозу які поряд, не платячи оренди і податків, вистріляв всіх звірів браконьєрським методом, вибив усю рибу електровудкою та сітками, бо живе біля річки на очах у всього села і нічого хорошого не зробив для села, бродячи по селу і курячи коноплю - то від цього ввесь район на ушах...»; зобов`язати ОСОБА_3 спростувати поширену відносно нього, ОСОБА_1 , недостовірну інформацію, шляхом публікації на сторінці ОСОБА_1 у соціальній мережі Facebook спростування наступного тексту: «02.04.2020 мною, ОСОБА_5 , на сторінці ОСОБА_1 у соціальній мережі Facebook був написаний коментар до відзнятого останнім відео, в якому я висловився щодо незаконної обробки ОСОБА_1 земель лісхозу, несплати останнім орендної плати та податків, зайняття ОСОБА_1 браконьєрством та курінням коноплі, який (коментар) ґрунтувався виключно на недостовірних та неправдивих відомостях, за що я прошу у ОСОБА_1 вибачення та щиро в цьому розкаююсь»; стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації у розмірі 50000 грн. в відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Терещенко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали повністю з зазначених в позові підстав, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Стадніченко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 , не визнали. Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що він не здійснював публікації у Facebook, про яку йде мова в позовній заяві, його сторінки у Facebook не має. Про викладене в позовній заяві дізнався, коли отримав повідомлення від суду. В с.Михайлівка Лебединського району він не проживає, ОСОБА_1 за своє життя бачив кілька разів, майже не знає його. Стосовно письмових пояснень, які він надавав співробітникам поліції пояснив, що на той час він працював в торговому центрі «Епіцентр» і пам`ятає лише, що були питання відносно роботи центру в період карантину. Він не пам`ятає, що давав такий коментар працівникам поліції, який наданий в матеріали справи. До суду наданий відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначено, що окремі речення та висловлювання, на які посилається позивач не можуть свідчити про негативність інформації в цілому у зазначеному коментарі. Виходячи з положень ст.277 ЦК України, позивач повинен довести факт, що внаслідок розповсюдження інформації було порушено його особисті немайнові права, а зі змісту позовної заяви не вбачається, яким саме чином особисті немайнові права позивача були порушені та якої саме шкоди завдали наведені позивачем цитати з інформаційних інтернет порталів було йому завдано. В даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між зазначеним коментарем та негативними наслідками для позивача, що свідчить про відсутність складу правопорушення, а відтак - безпідставності позовних вимог позивача, Положеннями Конституції України коленому гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Крім того, свобода висловлювань гарантується ч.1 ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод: кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. З огляду на вимогу належності доказів, позивач мав зафіксувати факт розміщення в мережі інтернет інформації про нього та зміст інформації шляхом збереження на електронному носії відповідної копії інтернет сторінки. Оскільки дійсність зазначеного позивачем у позовній заяві неможливо перевірити, а останнім не надано жодних доказів того, що вказана інформація поширена саме відповідачем, то в такому разі позовні вимоги є безпідставними. Керуючись нормами діючого законодавства, зазначає про недоведеність позивачем позовних вимог належними та допустимими доказами. Факти можуть бути підтверджені, а оціночні судження є суто суб`єктивними і не можуть бути доведені в силу самого свого характеру. Доведення правдивості оціночних суджень є неможливим і порушує саму свободу думки, що становить фундаментальну частину права, забезпеченого ст.10 Конвенції. Наведений позивачем коментар, не містить фактичних тверджень відносно особи позивача, а саме ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ). У справі, що розглядається, були поширені оціночні судження з урахуванням відсутності посилань на конкретні факти, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у пункті 46 рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» Lingens v. Austria), де зазначено, що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Така позиція закріплена у Постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі №591/7099/16-ц, а саме зазначено, що за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Позивачем не було наведено, якої саме шкоди було йому завдано та який саме чинник перешкоджає йому повно та своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а також не наведений причинно-наслідковий зв`язок між поширеною інформацією та настанням негативних наслідків для позивача. Також, у зв`язку з ненаданням доказів до суду, не погоджуюсь з твердженням позивача, що саме відповідач поширював оскаржувану інформацію. Належним відповідачем у разі поширення оскаржуваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб - сайту, яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві, з наданням до суду відповідних доказів. Такого ж висновку дійшов КЦС ВС 13 лютого 2019 року у справі №439/1469/15-ц, зазначивши, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. При пред`явленні позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просили відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав:

Судом установлено, що 30.03.2020 року позивач ОСОБА_1 виклав на свої сторінці у Facebook відзняте ним відео, на якому зображена земельна ділянка, яка як стверджує позивач, має цільове призначення сіножаті і місцеві мешканці тут постійно здійснювали випас худоби. Один з фермерів переорав цю землю та в минулому році засадив кукурудзою, фермером здійснюється обробка сільгоспкультур ядохімікатами, які в подальшому потрапляють до міліораційних каналів, засмічують землю, водойми.

Позивач стверджує, що 02.04.2020 року особа, яка була підписана як ОСОБА_5 , розмістила під вищевказаним відео свій коментар, в якому вказала «…Землі обробляє порядна компанія…. використовує безпечні та дорогі засоби захисту рослин. А Ігорьок обробляє землі лісхозу які поряд, не платячи оренди і податків, вистріляв всіх звірів браконьєрським методом, вибив усю рибу електровудкою та сітками, бо живе біля річки на очах у всього села і нічого хорошого не зробив для села, бродячи по селу і курячи коноплю то від цього ввесь район на ушах…».

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що поширена інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення позивачем загальновизнаних правил життя, прийнятих в суспільстві вимог та принципів моралі, порушує його особисті немайнові права гідність, честь, ділову репутацію, не є оціночним судженням.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі №904/4494/18 міститься такий висновок. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

В підтвердження своїх аргументів позивач надав скан-копію допису під ім`ям ОСОБА_8 » (а.с. 25) .

Згідно з ст.ст.77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вимогу належності доказів, позивач мав зафіксувати факт розміщення в мережі Інтернет інформації про нього та зміст інформації шляхом збереження на електронному носії відповідної копії Інтернет-сторінки. Позивач належного доказу суду не надав, дійсність зазначеного позивачем в позовній заяві та доданої до позову скан-копії неможливо перевірити.

Зокрема при зверненні з позовом про спростування недостовірної інформації до певної особи позивач повинен довести, що відповідна інформація поширена саме відповідачем.

Свідок ОСОБА_9 знайомий ОСОБА_1 пояснив, що він особисто не знайомий з ОСОБА_3 . ОСОБА_1 відстоює права односільчан. Виник конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 місцевим фермером, який розорав луг, там де були сіножаті, пасовища. З публікацією в Фейсбук він не знайомий, але знає, що була розміщена неправдива інформація про ОСОБА_6 . В селі казали, що це ОСОБА_11 опублікував.

Свідок ОСОБА_12 знайомий ОСОБА_1 пояснив, що бачив ОСОБА_3 десь 10 років тому. Публікацію в Фейсбук він читав особисто. Це була неправдива інформація відносно ОСОБА_1 . Позивач викривав особу керівника фермерського господарства, яка оброляє землю хімікатами, розорює луги, пасовиська. Односельчани і він знають ОСОБА_1 як порядну людину, який на законних підставах займається охотою, рибальством, не займається браконьєрстом, не вживає наркотичні засоби.

Свідок ОСОБА_13 знайомий позивача, пояснив, що агрофірма в с.Михайлівка Лебединського району обробляє землі хімікатами, розорює пасовища, засіває землю кормовими культурами. ОСОБА_1 публікував в Фейсбуці інформацію про керівника цієї агрофірми. ОСОБА_11 написав неправдиві дані про позивача. ОСОБА_1 не займається незаконним виловом риби, браконьєрством, не вживає наркотичні засоби. Йому відомо, що ОСОБА_14 мав дружні відносини з сином керівника агрофірми.

Так, з показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що він взагалі не читав інформацію у Facebook.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вважали, що інформація в Facebook опублікована ОСОБА_3 і стосується саме позивача.

Позивач, представник позивача в обгрунтування розміщення коментаря ОСОБА_3 надали до суду копії матеріалів перевірки Сумського РУП ГУНП в Сумській області за зверненням ОСОБА_1 (а.с.59-70). В своїх письмових поясненнях Сумському РУП позивач ОСОБА_1 зазначив, що 02.04.2020 року невідома особа, підписана як ОСОБА_5 , написав коментар (а.с.63). Копія пояснень від імені ОСОБА_3 в матеріалах Сумського РУП (а.с.63), де вказано, що останній переглянув відео, яке виклав ОСОБА_1 і висловив з цього приводу свою думку, не містить підпису відповідача ОСОБА_3 . В ході судового розгляду відповідач заперечував, що він надавав такі пояснення співробітникам Сумського РУП та розміщував будь-який коментар в Facebook з приводу відео ОСОБА_1 .

Позивачем ОСОБА_1 не доведено порушення його прав саме відповідачем ОСОБА_3 з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які у сукупності дають можливість встановити, що відповідна інформація поширена саме відповідачем і що вказана інформація стосується позивача ОСОБА_1 .

Наведений позивачем коментар не містить фактичних тверджень відносно особи позивача, а саме ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний коментар (інформація) не містить чіткої ідентифікації особи, якої він стосується, взагалі не простежується взаємозв`язок висловлювань саме відносно позивача ОСОБА_1 , який проживає в с.Михайлівка Лебединського району.

На підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, відшкодування моральної шкоди.

На рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду. При оголошенні вступної та резолютивної частини судового рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи:

http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/.

Позивач ОСОБА_1 : місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2

Відповідач ОСОБА_5 : місце проживання АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 .

Суддя О.А. Котенко