Ухвала

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 740/4106/20

провадження № 61-19842ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Подлуцький Максим Олександрович, на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 червня 2021 року

та постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами, які у подальшому були уточнені та змінені, до ОСОБА_2 ,

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ), ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 про відшкодування збитків та звільнення приміщень.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року, яке частково скасоване постановою Чернігівського апеляційного суду

від 19 липня 2019 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками нерухомого майна в рівних частках - нежитлових приміщень, а саме: цеху з виробництва макаронних виробів загальною площею 343,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; магазину продовольчих товарів із залом для комп`ютерних ігор загальною площею 329,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Реєстрація права власності на Ѕ частину магазину продовольчих товарів із залом для комп`ютерних ігор за ОСОБА_1 здійснена 29 серпня 2019 року.

Цех з виробництва макаронних виробів належить ОСОБА_2

та ОСОБА_1 в рівних частках з 2008 року.

Позивач вказувала, що відповідач самостійно, без жодної попередньої домовленості та без її згоди, як співвласника нежитлових приміщень, без виділення часток у нерухомому майні в натурі, передав в оренду вищевказані приміщення та незаконно привласнює орендну плату, не розподіляючи її відповідно до належних співвласникам часток.

Так, з 2014 року ФОП ОСОБА_3 орендує у ОСОБА_2 перший поверх двоповерхового нежитлового приміщення, для здійснення торгівлі продуктами харчування тощо, за адресою: АДРЕСА_2 .

З 2014 року ФОП ОСОБА_5 орендує у ОСОБА_2 другий поверх двоповерхового нежитлового приміщення, для надання перукарських послуг, за адресою: АДРЕСА_2 .

ФОП ОСОБА_4 орендує в ОСОБА_2 цех з виробництва макаронних виробів, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що вона має право на відшкодування половини вартості орендної плати, що отримує відповідач від здачі в оренду вищевказаних нежитлових приміщень, що є збитками в розумінні частини другою

статті 22 ЦК України.

Відповідно до рішень Ніжинської міської ради від 06 грудня 2017 року

№ 9-32/2017 «Про затвердження мінімальної вартості місячної оренди

1 кв. м нерухомого майна, що надається в оренду в 2018 році»

та від 27 листопада 2019 року № 14-63/2019 «Про затвердження мінімальної вартості місячної оренди 1 кв. м нерухомого майна, що надається в оренду в 2020 році», з 01 січня 2018 року мінімальна вартість місячної оренди 1 кв. м загальної площі нерухомого майна для міста Ніжина для комерційної діяльності складає 58,53 грн.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд:

- встановити факт здачі ОСОБА_2 в оренду нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_4 та нежитлового приміщення, зокрема, першого поверху двоповерхової нежитлової будівлі на АДРЕСА_2 ФОП ОСОБА_3 , та другий поверх двоповерхової нежитлової будівлі на АДРЕСА_2 ФОП ОСОБА_5 у період з 01 березня 2015 року

по 30 вересня 2020 року;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки в розмірі 265 977,45 грн, як неотриманий дохід від здачі в оренду нежитлових приміщень;

- усунути перешкоди в користуванні майном шляхом: зобов`язання

ФОП ОСОБА_3 звільнити приміщення на АДРЕСА_2 , що є першим поверхом вказаного приміщення, з приведенням у попередній стан, тобто звільнити вказане приміщення від всього належного їй майна; зобов`язання ФОП ОСОБА_5 звільнити приміщення на АДРЕСА_2 , що є другим поверхом вказаного приміщення - перукарнею, з приведенням у попередній стан, тобто звільнити вказане приміщення від всього належного їй майна; зобов`язання ФОП ОСОБА_4 звільнити приміщення на АДРЕСА_1 , з приведенням у попередній стан, тобто звільнити вказане приміщення від всього належного йому майна.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, ОСОБА_1 подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила суд стягнути

з ОСОБА_2 на її користь збитки в розмірі 112 117,13 грн, як неотриманий дохід від здачі в оренду нежитлових приміщень.

У березні 2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про відмову від позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном шляхом: зобов`язання ФОП ОСОБА_3 звільнити приміщення на АДРЕСА_2 , що є першим поверхом вказаного приміщення, з приведенням у попередній стан, тобто звільнити вказане приміщення від всього належного їй майна; зобов`язання ФОП ОСОБА_5 звільнити приміщення на АДРЕСА_2 , що є другим поверхом вказаного приміщення - перукарнею, з приведенням у попередній стан, тобто звільнити вказане приміщення від всього належного їй майна; зобов`язання ФОП ОСОБА_4 звільнити приміщення на АДРЕСА_1 , з приведенням у попередній стан, тобто звільнити вказане приміщення від всього належного йому майна.

Таким чином, з урахуванням зменшених позовних вимог та заяви про відмову від позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити приміщення, ОСОБА_1 просила суд:

- встановити факт здачі ОСОБА_2 в оренду нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_4 та нежитлового приміщення, зокрема, першого поверху двоповерхової нежитлової будівлі на АДРЕСА_2 ФОП ОСОБА_3 , та другий поверх двоповерхової нежитлової будівлі на АДРЕСА_2 ФОП ОСОБА_5 у період з 01 березня 2015 року

по 30 вересня 2020 року;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки в розмірі 112 117,13 грн, як неотриманий дохід від здачі в оренду нежитлових приміщень.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області

від 14 червня 2021 року (у складі судді Шевченко І. М.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн, сплачений за квитанцією від 25 вересня 2020 року № 0.0..1.

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 червня 2021 року провадження у справі в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення її прав як співвласника вказаного нерухомого майна з боку відповідача, а також підстав, установлених статтею 22 ЦК України, для стягнення з відповідача на її користь збитків у вигляді неотриманого доходу від здачі в оренду нежитлових приміщень. Тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року

(у складі колегії суддів: Бобрової І. О., Євстафієва О. К., Шитченко Н. В.) рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області

від 14 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог

до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, як неотриманого доходу від здачі в оренду нежитлових приміщень, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким ці позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування збитків 7 590 грн, як неотриманого доходу за період з 01 вересня 2019 року

по 30 вересня 2020 року від надання в оренду частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області

від 14 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог

до ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 змінено, викладено мотиви відмови в редакції цієї постанови.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позовна вимога про встановлення факту здачі відповідачем в оренду нежитлових приміщень у період з 01 березня 2015 року по 30 вересня 2020 року задоволенню не підлягає, оскільки є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, та не відповідає передбаченим законом способам захисту порушеного права позивача. Разом з тим, є обґрунтованою та мотивованою позовна вимога ОСОБА_1 про відшкодування збитків, як неотриманого доходу від здачі в оренду нежитлових приміщень, оскільки є факт порушення її прав, як співвласника вказаного нерухомого майна з боку відповідача. Проте, позивачем невірно наведені розрахунки завданих збитків, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному судом розмірі.

02 грудня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Подлуцький М. О., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою

на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області

від 14 червня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду

від 03 листопада 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є вимоги як немайнового

характеру - встановлення факту здачі в оренду нежитлових приміщень, так і майнового характеру - відшкодування збитків, як неотриманого доходу від здачі в оренду нежитлових приміщень.

Ціна позову майнового характеру становить 112 117,13 грн.

Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2021 року не перевищують двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Подлуцький Максим Олександрович, на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 червня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про відшкодування збитків, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк