н/п 2/490/2454/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної роботодавцю, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2017 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява АТ «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2017 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Чулупа О.С.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 27.03.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 18.10.2018 року роз`єднано позовні вимоги заявлені у даній справі щодо кожного відповідача та виділено вимогу АТ «Державний Ощадний банк України» про стягнення матеріальної шкоди щодо кожного відповідача - в самостійне провадження.

Справі за позовом Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 присвоєно унікальний номер судової справи 490/10324/18 та справу передано судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.12.2018 року.

Так, позивач просив стягнути з відповідачки 525,00 грн. заподіяної шкоди.

В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідно до Договору про відкриття пенсійного рахунку та його розрахункове-касове обслуговування, укладеного 17.10.2003 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_30 , останньому було відкрито рахунок на зарахування пенсійних виплат.

Позивач зазначає, що в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року з вказаного рахунку було здійснено виплати пенсійних коштів на загальну суму 101 271,17 грн. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва збитки в розмірі 101 271 грн. 07 коп.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що АТ «Ощадбанк» порушено чинне законодавство щодо порядку видачі готівки через касу банку та зобов`язання за Договором № 51 від 03.01.2006 року про виплату пенсії та грошової допомоги, укладеним між АТ «Ощадбанк» та Управлінням Пенсійного Фонду в Центральному районі м. Миколаєва, правонаступником якого є Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області.

Порушення банком договірних зобов`язань полягає в неналежній ідентифікації касовими працівниками невстановленої особи, яка в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року отримувала через касу банку пенсію, призначену громадянину ОСОБА_31 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок вказаних порушень Центральному об`єднанню управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області завдано збитків на суму 101 271,07 грн., які стягнуто з банку вищезазначеними судовими рішеннями.

На виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 року, яке набрало законної сили 11.07.2017 року, банком 01.08.2017 року на користь Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області вказану суму було перераховано в повному обсязі.

В період з жовтня 2012 року по жовтень 2016 виплати нарахованих ОСОБА_30 пенсійних коштів здійснювали, як зазначає позивач, особи, до яких банк звернувся з позовом до суду 19.10.2017 року, в тому числі відповідачка ОСОБА_1 , яка перебувала з АТ «Ощадбанк» в трудових відносинах. Так, у зазначений період спірні видаткові операції здійснені операційно-касовим працівником - відповідачкою ОСОБА_1 , зокрема, 11.08.2015 року в розмірі 1 050,00 грн.

Позивач зазначає, що обов`язок здійснювати ідентифікацію та вивчення клієнтів встановлений посадовими інструкціями всіх оперативно-касових працівників філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Враховуючи наведене, а також висновки суду щодо наявності вини банку у спричиненні Пенсійному фонду України матеріальних збитків в розмірі 101 271,17 грн., які відшкодовані позивачем в повному обсязі 01.08.2017 року АТ «Ощадбанк», як роботодавцем, позивач вважає свої регресні вимоги до працівників, винних у виплаті спірних коштів невстановленій особі, обґрунтованими.

22.02.2019 року до канцелярії суд від відповідачки надійшов відзив, в якому її представник - адвокат Мезінов О.Г. зазначає, що позивачем не доведено наявність підстав для покладання на відповідачку матеріальної відповідальності. Позивачем не надано доказів притягнення відповідачки до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Представник відповідачки також зазначає, що позивач не посилається і не надає доказів про притягнення відповідачки до дисциплінарної відповідальності за невиконання посадових обов`язків, що могли б свідчити про наявність вини у спричиненні матеріальної шкоди.

Відповідачка чітко дотримувалась приписів нормативних актів та посадових інструкцій в частині ідентифікації клієнтів-отримувачів коштів, а саме - при кожній виплаті коштів, зокрема, ОСОБА_31 проводилась ідентифікація клієнта, перевірялась особа отримувача коштів за його паспортом.

Можливі шахрайські дії невстановленої особи, яка фактично отримувала кошти, належні ОСОБА_31 , що за даних обставин могли полягати у підробленні паспорту з метою введення в оману працівників банку, знаходилися поза межами контролю та відповідальності відповідачки та розгляд та оцінка вказаних дій мають здійснюватися правоохоронними органами. На відповідачку не покладався та міг покладатись обов`язок здійснення експертизи або перевірки справжності (дійсності) паспортів отримувачів коштів.

Крім того, сумнівним є висновок позивача про не проведення ідентифікації отримувача коштів з огляду на те, що таке начебто порушення було нібито допущено 29-ма працівниками позивача, деяких з них по декілька разів, тобто всіма тими працівниками, які видавали кошти, призначені ОСОБА_31 . Вказана обставина свідчить не про порушення своїх трудових обов`язків відповідачами, яке б, якщо б воно мало місце, носило б разовий характер, а про шахрайські дії невстановленої особи щодо підробки паспорту, наслідком чого введення в оману працівників банку.

Позивачем ніяких належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідачка порушила свої трудові обов`язки при виплаті пенсійних коштів, крім посилання на рішення суду у господарській справі та на нормативні документи щодо проведення банківських касових видаткових операцій, не надано. Таким чином, доводи позивача про те, що відповідачка допустила протиправну бездіяльність, яка полягає у неналежній ідентифікації отримувача пенсійних коштів, фактично ґрунтується на припущеннях.

На підставі викладеного представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, представник відповідачки просив стягнути на користь останньої з позивача судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 150,00 грн. на підставі ст. 137 ЦПК України.

21.10.2019 року до канцелярії суду від позивача надійшли додаткові пояснення, де він зазначає, що підставами для матеріальної відповідальності може бути вина у формі умислу або необережності (халатність, недбалість). Дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню, і між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв`язок.

Крім того, встановлені в Рішенні Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 року та Постанові Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року у справі № 915/1627/16 обставини (факт) неправомірних виплат коштів з рахунку померлого ОСОБА_31 саме внаслідок неналежного проведення відповідальними працівниками банку ідентифікації особи - отримувача коштів, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, мають преюдиційне значення та не потребують доказування.

Згідно наказу № 342-К від 12.09.2014 року ОСОБА_1 переведено на постійній основі на посаду старшого контролера - касира ТВБВ № 10014/0216 від 15.099.2014, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

12.09.2014 року зі старшим контролером-касиром ТВБВ № 10014/0216 ОСОБА_1 укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким остання виконує роботу, пов`язану із зберіганням, обробленням, прийманням, видачею довірених установою банку цінностей та бере на себе зобов`язання по їх збереженню.

Відповідно до Посадової інструкції старшого контролера - касира ОСОБА_1 , затвердженої 16.03.2015 року, на старшого контролера-касира покладено, зокрема виконання завдань та обов`язків щодо проведення та обліку банківськи операцій, передбачених чинним законодавством відповідно до ліцензії НБУ, а саме: відкриття та ведення рахунків клієнтів та здійснення розрахунків за їх дорученнями; касове обслуговування клієнтів» здійснення ідентифікації клієнтів, тощо.

При цьому, згідно вищезазначеної Посадової інструкції, відповідачка несе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених установою банку цінностей; за матеріальну шкоду, заподіяну з її вини.

Із вищезазначеної Посадової інструкції (розділ «Повинен знати») слідує, що відповідачка повинна знати законодавчі і нормативно-правові акти, що регламентують банківську діяльність, в тому числі: щодо ведення касових операцій (форми касових і банківських документів, порядок їх оформлення); правила приймання, видачі, обліку і зберігання готівки, інших цінностей; порядку проведення ідентифікації клієнтів банку.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», затвердженої постановою правління АТ «Ощадбанк» від 13.12.2012 року № 693, під час здійснення касових операцій установи банку мають забезпечувати, зокрема:

- документальне оформлення руху готівки національної та іноземної валюти в касах установ банку;

- належний внутрішній контролю за касовими операціями;

- ідентифікацію клієнтів відповідно до вимог законодавства України;

- здійснення аналізу фінансових операцій з метою виявлення таких, що підлягають фінансовому моніторингу.

При цьому, відповідно до внутрішніх нормативних документів банку з питань порядку організації касової роботи, в банку запроваджено адміністративний контролю, який передбачає розподіл повноважень між працівниками установ банку таким чином, щоб жоден працівник не зміг зосередити в своїх руках всі необхідні для здійснення повної операції повноваження (приймання, оформлення, оплата, зберігання).

Зокрема, встановлено подвійний контроль відповідальними працівниками банку перевірки належності пред`явлено паспорта (або документа, що його замінює) одержувачу коштів, відповідності записів про паспорту дані на видатковому касовому документів, саме: спочатку - працівником, що виконує функції контролера, а потім - працівником, що виконує функції касира.

Положення внутрішніх нормативних документів банку щодо обов`язкового проведення відповідальними працівниками банку ідентифікації особи - отримувача коштів, повністю кореспондуються з п. 3.5 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного Банку України від 01.06.2011 року № 174, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за № 790/19528, положення якого були застосовані Господарським судом Миколаївської області та Одеським апеляційним господарським судом при ухваленні рішень у справі № 915/1627/16.

У зв`язку зі встановленим судовим рішенням фактом неправомірного зняття коштів з рахунку померлого клієнта ОСОБА_31 , в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року, в загальній суми 101 271,17 грн., згідно наказу начальника філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» № 1305 від 27.07.2017 «Про проведення службового розслідування» за даним фактом було призначено службове розслідування, з метою виявлення причин і обставин спричинення банку матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

В ході проведення службового розслідування було встановлено відповідальних посадових осіб банку, які виконували функції контролера та/або касира при оформленні видачі коштів неналежному отримувачу з рахунку померлого клієнту банку ОСОБА_31 , тобто з порушенням останніми вищеописаних нормативно врегульованих вимог щодо порядку організації касової роботи та ідентифікації клієнтів банку.

Зокрема, висновком службового розслідування від 16.03.2018 року встановлено видаткові операції за рахунком ОСОБА_31 в сумі 9 312,00 грн., оформлення яких було проведено відповідачкою, що підтверджується випискою з рахунку та скріншотами з програмного забезпечення АБС «Барс» щодо проведення касових операцій з видачі готівки від 11.08.2015 року в розмірі 1 050,00 грн.

Приймаючи до уваги, що обов`язок ідентифікації клієнтів та перевірки належності пред`явленого паспорта (або документа, що його замінює), одержувачу, покладається в рівній мірі, як на касира, так і контролера, розмір шкоди, заподіяної відповідачкою банку, становить 525,00 грн.

На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 22.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 26.02.2021 року прийнято до провадження цивільну справу № 490/10324/18 за позовом Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної роботодавцю.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі за вищезазначеним позовом, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача 18.05.2021 року надав до канцелярії суду заяву, в якій він просить суд проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 неодноразово належним чином повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі через оголошення на веб-сайті Судової влади України, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, проте в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, що поданий представником відповідачки.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 року, яке набрало законної сили 11.07.2017 року, та Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року, встановлено, що 03.01.2006 між управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, правонаступником якого є Центральне об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», надалі перейменованим на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», укладено договір № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги. На підставі додаткових угод до договору, договір щороку пролонговувався.

Згідно з параграфом 1 статті 1 цього договору, АТ «Державний ощадний банк України» виконує функції з виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (далі - Порядок № 1596).

Відповідно до параграфів 2, 3 статті 1 договору, АТ «Державний ощадний банк України» виконує функції, визначені в параграфі 1 статті 1 цього договору, у м. Миколаєві. Взаємовідносини між вказаними сторонами з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки регулюються Порядком № 1596, договором та додатковими угодами до Договору, що є його невід`ємними частинами.

У відповідності до параграфу 2 статті 3 договору АТ «Державний ощадний банк України» зобов`язався забезпечити видачу за бажанням одержувача належних йому сум пенсій та грошової допомоги як безпосередньо у банку, так і з доставкою додому; видачу одержувачам належних їм сум пенсій та грошової допомоги за їх першою вимогою.

Згідно з параграфом 1 статті 5 договору у процесі виконання цього договору сторони зобов`язалися додержуватися чинного законодавства.

На обліку Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області з 16.12.2003 перебував пенсіонер ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно із особистою заявою пенсіонера, пенсія направлялась на виплату ОСОБА_31 на банківський рахунок (на ощадну книжку) у відокремленому підрозділі «Державний ощадний банк України», а саме: Філії - Миколаївське обласне управління «Державний ощадний банк України», ТВБВ № 10014/187 (раніше - ТВБВ № 10014/0221).

23 серпня 2016 року Центральним об`єднанням управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області отримано лист головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 5585/05.03 від 23.08.2016 щодо необхідності проведення перевірки достовірності персональних даних одержувачів пенсійних виплат, списки яких зазначені у додатках до цього листа, виявлених під час опрацювання Пенсійним фондом України інформації, наданої Міністерством фінансів України, оскільки, за інформацією Міністерства фінансів України, реєстраційні номери облікових карток платників податків вказаних громадян закриті компетентними органами у зв`язку із смертю. У Додатку 1 до цього листа були зазначені персональні дані пенсіонера ОСОБА_31 .

В ході відпрацювання вказаних списків Центральним об`єднанням управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області отримана інформація про недійсність паспорта ОСОБА_31 . Зокрема, на запит Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 07.09.2016 № 10807/04 Заводський районний відділ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області листом від 15.09.2016 № 2/3/3056 повідомив, що паспорт, виданий на громадянина ОСОБА_31 , станом на 15.09.2016 є недійсним.

Рішенням від 29.09.2016 № 71/1 Центральне об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області припинило виплату пенсії ОСОБА_31 до з`ясування обставин.

Листом від 03.10.2016 № 05.01/05-43/2937 Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомив Центральне об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, що в архіві відділу зберігається актовий запис про смерть № 534 від 28.01.2004, складений на ім`я ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, господарським судом встановлено, що грошові кошти, які перераховувались Центральним об`єднанням управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області до АТ «Державний ощадний банк України» в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року для зарахування на поточний рахунок ОСОБА_31 та подальшої виплати пенсії її одержувачу, виплачувались АТ «Державний ощадний банк України» третій особі.

Вищезазначеним Рішенням та Постановою встановлено, що причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням АТ «Державний ощадний банк України» та збитками вбачається у наступному: у разі виконання АТ «Державний ощадний банк України» належним чином договірних обов`язків та обов`язків, покладених на нього чинним законодавством, а саме: у разі невиплати АТ «Державний ощадний банк України» пенсії ОСОБА_31 третій особі, та, як наслідок, накопичення грошових коштів, що спрямовувались Центральним об`єднанням управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області до АТ «Державний ощадний банк України» для зарахування на поточний рахунок ОСОБА_31 , на рахунку вказаного громадянина, це призвело б у дію механізм, передбачений пунктом 16 Порядку № 1596 (а саме: якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку). За таких умов припинення перерахування АТ «Державний ощадний банк України» Центральним об`єднанням управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області коштів (пенсійної виплати) для зарахування її на поточний рахунок ОСОБА_31 відбулося б раніше. Отже, у разі дотримання АТ «Державний ощадний банк України» умов договору та чинного законодавства, збитків Пенсійного фонду та, як наслідок, порушення прав застрахованих осіб, можна було б уникнути.

Вина АТ «Державний ощадний банк України», як банківської установи, уповноваженої на виплату пенсій одержувачам, полягає у тому, що останній в своїй діяльності припустився порушень договірних положень та норм законодавства, що спричинило завданню шкоди Пенсійному фонду, яка підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

При видачі готівки банк повинен був і мав передбачити шкідливі наслідки неналежного виконання свого обов`язку з перевірки належності пред`явленого документа, що посвідчує особу - одержувача коштів.

Так, пунктом 3.5. розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного Банку України від 01.06.2011 № 174, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 за № 790/19528, яка набрала чинності з 15.07.2011 і діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє, поміж іншого, належність пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі.

Так, Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 року, яке набрало законної сили 11.07.2017 року, та яке залишено без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області збитки в сумі 101 271 (сто одна тисяча двісті сімдесят одна) грн. 17 коп. та судовий збір у сумі 1 915 (одна тисяча дев`ятсот п`ятнадцять) грн. 07 коп.

З копії Меморіального ордера № від 01.08.2017 року вбачається, що АТ «Державний ощадний банк України» перерахувало Центральному об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області грошові кошти в розмірі 101 271,17 грн., на виконання вищезазначеного Рішення суду від 11.07.2017 року та розпорядження № 57 від 27.07.2017 року.

Відповідно до п. 1.3 розділу I глави ІІІ Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк» під час здійснення касових операцій установи Банку мають забезпечувати ідентифікацію клієнтів відповідно до вимог законодавства України.

Згідно копії Висновку службового розслідування від 16.03.2018 року, таке розслідування проведено з метою виявлення причин і обставин спричиненої Банку матеріальної шкоди в розмірі 101 271,17 грн. Службове розслідування проводилось в період з 27.07.2017 року по 16.03.2018 року включно.

Так, на підставі наданих відділом БЕК-офісу дублікатів заяв на видачу готівки (отриманих шляхом витягу з програмного забезпечення), а також витягу з АБС «Барс», встановлені операційно-касові працівники, що здійснювали виплати з рахунку померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_31 в період з січня 2010 року до жовтня 2016 року.

Поряд з цим, встановлення операційно-касових працівників, які здійснювали виплати з рахунку померлого пенсіонера в період до 2010 року, не виявилось можливим, у зв`язку зі знищенням документації за закінченням строку її зберігання.

Відповідно до п. 5.42 Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 16.02.2004 року № 17-2, зі змінами та доповненнями, при видачі частини вкладу чи нарахованих відсотків контролер, приймає від особи, яка отримує кошти, ощадну книжку (якщо вона видавалась), паспорт або документ, що його замінює, та заповнену заяву на видачу готівки; пересвідчується в особі вкладника, перевіряє зазначені на заяві на видачу готівки дані паспорта особи, яка отримує кошти, або документа, що його замінює; перевіряє відповідність записів в ощадній книжці із записами в картці особового рахунку; записує в картку особового рахунку дату видаткової операції, суму видачі та залишок вкладу (нарахованих відсотків) після видаткової операції; проставляє в заяві на видачу готівки цифрами видану суму, залишок вкладу (нарахованих відсотків) після здійснення видаткової операції та підписує цю заяву; записує операцію в ощадній книжці, вказуючи дату, залишок вкладу (нарахованих відсотків), підписує ці записи та реєструє операцію в касовому журналі (операційному щоденнику); видає особі, яка отримує кошти, номерний жетон, проставляючи номер цього жетона на заяві на видачу готівки; ощадну книжку разом із заявою на видачу готівки та іншими документами, на підставі яких проводиться виплата, внутрішнім порядком передає касиру. Касир викликає особу, яка отримує вклад (відсотки), за проставленим на заяві на видачу готівки номером жетона; перевіряє правильність та повноту оформлення переданих контролером документів; підписує записи операцій в ощадній книжці та заяву на видачу готівки; видає кошти; видає особі, яка отримує вклад (відсотки), ощадну книжку. Якщо ощадна книжка по вкладу не видавалась, повертає контролеру другий примірник заяви на видачу готівки для проставлення печатки і видає його особі, яка отримує вклад (відсотки).

Відповідно до п. 3.18 Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», затвердженої постановою правління АТ «Ощадбанк» від 13.12.2012 року № 693, для здійснення видаткових касових операцій клієнт надає паспорт або документ, що його замінює. У видаткових касових документах (Заяві на видачу готівки, Видатковому касовому ордері, Грошову чеку) касовий працівник перевіряє:

- повноту заповнення реквізитів у відповідності до вимог нормативно-правових актів;

- наявність необхідних підписів відповідальних виконавців установи Банку, які уповноважені на підписання розрахунково-касових документів та тотожність їх наявним зразкам;

- відповідність суми цифрами сумі літерами;

- належність пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим, що зазначені в касовому документі;

- у разі отримання готівки за довіреністю - відповідність оформлення довіреності на отримання готівки, вимогам законодавства України і її відповідність даним вказаним у документі;

- наявність підпису отримувача;

- відповідність паперового касового документа - електронному документа (у разі застосування АБС).

Пунктом 3.19 Інструкції № 963 визначено, що після перевірки видаткового касового документа касовий працівник готує необхідну суму готівки (цінностей), перевіряє підготовлену суму із сумою готівки, зазначеною у касовому документів, викликає отримувача (в тих випадках, коли касовий документ був переданий касовому працівнику внутрішнім порядком після здійснення додаткового контролю) для видачі готівки.

Таким чином, з метою недопущення порушень при здійсненні операцій з видачі готівки через касу Банку, Інструкцією № 963 встановлено подвійний контроль касовими працівниками належності пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідності даних паспорта тим, що зазначені в касовому документі, спочатку - працівником, що виконує функції контролера, а потім - працівником, що виконує функції касира.

Крім того, обов`язок здійснювати ідентифікацію та вивчення клієнтів встановлено посадовими інструкціями всіх оперативно-касових працівників філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», незалежно від типу ТВБВ.

Інформація про посадові обов`язки операційно-касових працівників та здійснення ними видаткової операції по рахунку ОСОБА_31 містить відомості щодо ОСОБА_1 . Зокрема, дата операції: 11.08.2015 року, сума операції: 1 050,00 грн., ПІБ контролера: ОСОБА_3 , сума заподіяної шкоди: 525,00 грн., ПІБ касира: ОСОБА_1 , сума заподіяної шкоди: 525,00 грн.

В копії Службового розслідування від 16.03.2018 року зазначено, що відповідно до витягу з наказу від 25.11.2013 року № 509-к начальника управляння С.Г. Мирзакова, ОСОБА_32 прийнято на посаду старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0188, тимчасово, за строковим трудовим договором, на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ОСОБА_33 , з 26.11.2013 року по її фактичний вихід.

13.11.2013 між ОСОБА_32 та АТ «Ощадбанк» укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до п. 17 посадової інструкції старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0187-10014/0223 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», затвердженої керуючим ТВБВ № 10014/0187 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» В.І. Гомзою від 26.11.2011 року, під час виконання обов`язків касира старший контролер-касира здійснює ідентифікацію клієнтів при встановленні взаємовідносин з банком згідно програми ідентифікації та вивчення клієнтів АТ «Ощадбанк» та реалізовує інші програми проведення фінансового моніторингу згідно програми АТ «Ощадбанк». З вказаною посадовою інструкцією відповідачка була ознайомлена 13.11.2013 року.

Відповідно до витягу з наказу від 25.03.2014 року № 127-к в.о. начальника управління Л.М. Антоненко, у зв`язку з укладенням шлюбу прізвище ОСОБА_32 - старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0188 змінено на « ОСОБА_32 ».

Відповідно до витягу з наказу від 11.06.2014 року № 222-к начальника управління С.Г. Мирзакова, ОСОБА_1 , прийняту тимчасово старшим контролером-касиром ТВБВ № 10014/0188 переведена за її згодою з 16.06.2014 року на постійну роботу на посаду старшого касира ТВБВ № 10014/0203, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

Відповідно до витягу з наказу від 12.09.2014 року № 342-к начальника управління С.Г. Мирзакова, ОСОБА_1 старшого касира ТВБВ № 10014/0203, переведено постійно на посаду старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0216, з 15.09.2014 року, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

12.09.2014 року між старшим контролером-касиром ТВБВ № 10014/0216 та АТ «Ощадбанк» укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до п. 18 посадової інструкції старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0187-10014/0223 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», затвердженої керуючим ТВБВ № 10014/0187 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» С.В. Римаревим, під час виконання обов`язків старший контролер-касира здійснює ідентифікацію та вивчення клієнтів під час здійснення ними операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, а також під час встановлення з ними договірних відносин і відкриття рахунків, відповідно до вимог чинного законодавства та Програми ідентифікації та вивчення клієнтів АТ «Ощадбанк». З вказаною посадовою інструкцією відповідачка була ознайомлена 12.09.2014 року.

Відповідно до п. 30 Розділу 2 посадової інструкції старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0140; № 10014/0187-10014/0223 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», затвердженої керуючим ТВБВ № 10014/0187 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» Римаревим С.В. від 16.03.2015 року працівник зобов`язаний здійснювати ідентифікацію та вивчення клієнтів відповідно до вимог чинного законодавства та внутрішніх документів Банку. З вказаною посадовою інструкцією відповідачка була ознайомлена 16.03.2015 року.

Відповідно до витягу з наказу № 457-к, виданого начальником управління Д.М. Ільяшенко від 07.12.2015 року, ОСОБА_1 , старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0216, переведено за її згодою, постійно, на посаду старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0206 з 07.12.2015 року.

Відповідно до витягу з наказу від 26.02.2016 року № 87 начальника управління Д.М. Ільяшенко, ОСОБА_1 звільнено з посади старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0206, 29.02.2016 року за власним бажанням.

Стороною позивача також надано суду копію Посадової інструкції старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0140; № 10014/0187 - № 10014/0223 філії Миколаївське облуправління АТ «Ощадбанк», з якою відповідачка під підпис ознайомилась 16.03.2015 року.

Так, загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівників містить ст. 130 Кодексу Законів про працю України.

Зокрема, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Чинне трудове законодавство передбачає обмежену матеріальну відповідальність (у межах середнього місячного заробітку) та повну матеріальну відповідальність (відповідно до ст. 132 та ст. 134 КЗпП).

Положенням статті 132 КЗпП України закріплено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Таким чином, за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває у трудових відносинах.

Статтею ст. 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством;

10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України, письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та:

1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами власника або уповноваженого ним органу, наданими йому для виконання роботи.

Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Згідно із ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 3 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснюється, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 затверджено Перелік посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва .

Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не зазначені, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-16цс12.

Окремо слід зазначити, що Відповідно до вимог статті 132 КЗпП України та відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 « Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд має встановити, на підставі наданих сторонами спору доказів, обставини справи, правовідносини, які випливають із встановлених обставин, викласти в рішенні суду та зробити з установлених фактичних обставин правові висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень ст. 137 КЗпП України та положень ст. 138 КЗпП України щодо обов`язку доведення власником або уповноваженим ним органом умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених ст. 130 КЗпП України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Отже, суд враховує, що відповідальність може настати тільки за наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Поряд з цим, самі по собі Висновок про результати службового розслідування від 16.03.2018 та Рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 року, що залишене без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року, не підтверджують наявність в діях відповідачки порушення посадових обов`язків та завдання нею прямої дійсної шкоди позивачу.

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів вини відповідачки у матеріальних збитках, про які вказує позивач, а також наявності прямої дійсної шкоди та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 року та Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року встановлено лише вину банку як фінансової установи у завданні шкоди Пенсійному фонду України, а не вину конкретного працівника банку, зокрема, відповідачки. Тому, судом не можуть бути прийняті такі докази до уваги в рамках розгляду даної справи.

Слід відзначити, що позивачем не надано до суду копії договору про повну матеріальну відповідальність, про який зазначено позивачем у позовній заяві.

Надана до суду позивачем копія Посадової інструкції відповідачки не містить покладення на неї обов`язку щодо перевірки справжності (дійсності) паспортів отримувачів коштів.

Суд бере до уваги посилання відповідачки в її відзиві на те, що у працівників банку не було обґрунтованих підстав сумніватись у дійсності паспорту, який особа надавала при зверненні до каси банку з вимогою про виплату коштів, які нараховані на пенсійний рахунок ОСОБА_31 .

Так, позивач не надав суду доказів того, що відповідачці третьою особою надавався паспорт, який мав ознаки, що могли б вказувати на очевидну недійсність такого паспорту (його підробку) при його візуальному обстеженні, і як, наслідок, доказів того, що відповідачкою не було належним чином ідентифіковано клієнта під час здійснення касових операцій, а саме третю особу, що зверталась для отримання пенсійних виплат, які нараховувались на ім`я ОСОБА_31 . Тому, суд критично оцінює доводи позивача про те, що відповідачка не здійснила необхідних дій щодо ідентифікації клієнта, в результаті чого видала кошти банку третій особі.

Отже, позивачем до суду не надано жодних доказів, які б підтверджували спричинення майнової шкоди позивачу винними діями відповідачки, покладення на неї відповідальності за заподіяну шкоду саме у такому розмірі, ступені вини відповідачки за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

У зв`язку з викладеним вище, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача 525,00 грн. заподіяної шкоди, а тому позов до задоволення не підлягає.

Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Щодо вимог представника відповідачки - адвоката Мезінова О.Г. про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 150,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником відповідачки відповідні докази суду були подані у строки, визначені статтею 141 ЦПК України.

В обґрунтування заяви про понесені позивачем витрати на правову допомогу, суду надано копію Договору № Г-01/19 про надання правової допомоги та юридичних послуг від 11.01.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мезіновим О.Г.; копію Ордеру серії МК № 84742 від 11.01.2019 року; копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія МК № 001160, виданого 22.06.2017 року на ім`я ОСОБА_36 ; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести відповідач у зв`язку із розглядом справи; копію Акта № 1 про надання правової допомоги та юридичних послуг від 14.02.2019 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера № Г-01/19 від 14.02.2019 року на суму 150,00 грн., що сплачена ОСОБА_1 адвокату Мезінову О.Г. на підставі Договору № Г-01/19 від 11.01.2019 року та Акта наданих послуг № 1 від 14.02.2019 року.

Отже, представником відповідачки надано суду докази щодо понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу в даній справі в розмірі 150,00 грн.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмір 150,00 грн.

Слід зазначити, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» (, м. Київ, вул. Госпітальна, 12) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної роботодавцю - залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» (, м. Київ, вул. Госпітальна, 12) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на надання правової допомоги в розмірі 150 (сто п`ятдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін