Справа № 344/2416/21
Провадження № 2/344/2111/21
У Х В А Л А

18 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Антоняк Т.М., ознайомившись з матеріалами позовної заяви Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» до ОСОБА_1 про зобов`язання надати доступ до нежитлових приміщень, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» до ОСОБА_1 , вимогами якої позивач просить зобов`язати відповідача надати доступ представникам ДП «Виробниче об`єднання «Карпати до належних йому нежитлових приміщень корпусу № 4 по вул. Галицька, 201/4 та корпусу № 4А по АДРЕСА_1 , з метою ідентифікації та інвентаризації розташованого в них виробничого обладнання Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати».

Ознайомившись з поданою заявою, приходжу до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 Цивільного кодексу України.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 216 КПК України, досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюють слідчі органів Національної поліції, крім тих правопорушень, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги ДП «Виробниче об`єднання «Карпати», пред`явлені до відповідача ОСОБА_1 у позовній заяві, а саме зобов`язання відповідача надати доступ представникам ДП «Виробниче об`єднання «Карпати» до належних йому нежитлових приміщень, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Системний аналіз норм КПК України передбачає можливість звернення з такими вимогами у порядку кримінального судочинства, що, на думку суду, сприяєтиме ефективному відновленню порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, вважаю за необхідне у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 186, 260, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» до ОСОБА_1 про зобов`язання надати доступ до нежитлових приміщень.

Відмова у відкритті провадженні у справі унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Антоняк Т.М.