Справа № 942/940/20
Провадження № 22-ц/810/52/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Коновалової В.А.,

суддів: Луганської В.М., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 09 листопада 2020 року, ухвалене судом у складі судді Стеценко О.С. в смт Новопсков Луганської області,

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 19 січня 2009 року відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 19 січня 2009 року.

Відповідач при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останнього в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 20 травня 2020 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 20585,18 грн, яка складається з: 15092,49 грн заборгованість за тілом кредиту, 5492,69 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 січня 2009 року в розмірі 20585,18 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 09 листопада 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19 січня 2009 року в розмірі 15092,49 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Суд обґрунтував рішення тим, що 19 січня 2009 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій процента ставка не зазначена.

Суд першої інстанції також виходив з того, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тому, суд першої інстанції, беручи до уваги обставини справи, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України дійшов висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 15092,49 грн, оскільки банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Щодо вимог про стягнення процентів, то суд першої інстанції вважав, що наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якому визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, не містить підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету від 19.01.2009 року про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 09 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку в цій частині задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що судом першої інстанції не враховано факт погодження з відповідачем умов кредитування та не прийнято до уваги Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 19 січня 2009 року, яка підписана відповідачем, за якою сторони погодили умови кредитування, а саме: тип кредитної лінії, базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами, розмір та порядок нарахування пені.

Відповідач користувався карткою, отримував кредитні кошти та частково погашав заборгованість. Доказами користування кредитними коштами є виписка по рахунку про рух коштів та довідка про видані картки.

Також вказує, що позивач має право на свій розсуд пред`явити вимоги з стягнення заборгованості за процентами, нарахованими за ставкою (ставками) яку (які) вважає узгодженою з позичальником і за той період, за який йде реальне нарахування такої заборгованості, а суд дійшовши до переконання, що матеріалами справи не доведений факт узгодження збільшення процентної ставки сторонами, задовольняє вимоги з стягнення заборгованості за процентами у тому розмірі ставки який доведений позивачем або у розмірі процентної ставки, який прямо передбачений законом та нарахованих за відповідній період.

Додатково позивач посилається на те, що судом не врахована правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 755/7704/15-ц, відповідно до якої, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди зазначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 13 січня 2021 року ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 листопада 2021 рокузалучено до участі у справі ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 55 ЦПК України.

Представник позивача, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явиласяпро дату, час та місце розгляду справи, повідомлялась належним чином, та у відповідності до положень п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України є належним чином повідомлена.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за договором б/н від 19 січня 2009 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 15092,49 грн ніким із сторін в установленому законом порядку не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України

Предметом апеляційного розгляду справи є рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 5492,69 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 19 січня 2009 року відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій процента ставка не зазначена. Беручи до уваги обставини справи, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України дійшов висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 15092,49 грн, оскільки банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Щодо вимог про стягнення процентів, то суд першої інстанції вважав, що наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якому визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, не містить підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету від 19.01.2009 року про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки він не відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2009 року ОСОБА_1 підписав заяву.

До позовної заяви позивачем додані заява від 19 січня 2009 року, Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, виписка по картковому рахунку, довідка про зміну кредитного ліміту, довідка про видані кредитні картки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

19 січня 2009 року ОСОБА_1 підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій містяться тарифи банку (базова відсоткова ставка в місяць 2,5% розраховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році; обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів 500 грн. + 5% від суми позову; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. Отже, виходячи із тарифів банку, відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 30% річних.

Таким чином, підписавши заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» ОСОБА_1 відповідно до статей 3,627 ЦК України добровільно погодився на умови договору, яким сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок, строк повернення коштів, строк кредитування, та взяв на себе відповідні зобов`язання. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

На підставі вищевказаної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видавалися кредитні картки № НОМЕР_1 зі строком дії 12/11, № НОМЕР_2 зі строком дії 10/15, № НОМЕР_3 зі строком дії 01/16, № НОМЕР_4 зі строком дії 10/19, № 5457….157 зі строком дії 06/20, № 5168….091 зі строком дії 04/22, № 5363….512 зі строком дії 06/22, про що свідчить довідка акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.29).

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання картки неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, переказу коштів, так й частково погашав заборгованість по кредиту.

Посилання суду на те, що в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підпис, який нібито здійснений відповідачем, не містить прізвища та ініціалів особи, яка його вчинила, що унеможливлює встановити особу, яка підписала цей документ є помилковим, оскільки у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зазначена дата підписання 19.01.2009 року, а у графі підпис - «Сидоров».

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач будь-яких заперечень щодо належності йому підпису в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не надавав та не звертався до суду із клопотанням про призначення експертизи для з`ясування достовірності підпису.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карток неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, здійснював покупки, так й частково погашав заборгованість по кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Із наданого акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по процентам за користування кредитом розрахована станом на 20 травня 2020 року в сумі 5492,69 грн, яка відповідачем не оскаржувалась.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , що підтверджується актовим записом про смерть № 320 від 30 грудня 2020 року, здійсненим Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.132).

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 01 березня 2021 року зупинено апеляційне провадження у даній справі до залучення до участі у справі правонаступників після смерті ОСОБА_1 .Копію вказаної ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» отримало 10 березня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 137).

Отже, АТ КБ «Приватбанк» з дня отримання зазначеної ухвали суду від 01 березня 2021 року відомі обставини щодо смерті боржника ОСОБА_1 .

В листі завідувача Новопсковської державної нотаріальної контори від 10 серпня 2021 року № 01-20/74 зазначено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася, як додаток надана Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10 серпня 2021 року.

Згідно довідки Білолуцької селищної ради від 04 серпня 2021 року № 128, довідки від 18 серпня 2021 року № 36 станом на 26 грудня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мати, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, спадкоємцем майна померлого є його матиОСОБА_2 , яка відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , із заявою про відмову від спадщини в установленому законом порядку не зверталася.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 листопада 2021 рокузалучено до участі у справі ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 55 ЦПК України.

Копію ухали Луганського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року про залучення правонаступників після померлого ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» отримало 22 листопада 2021 року, про що свідчить підтвердження про отримання ухвали в електронному суді, яке сформовано в автоматизованій системі документообігу суду КП «Д-3».

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

До правовідносин сторін підлягають застосування положення статті 1282 ЦК України.

Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У Цивільному кодексі України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.

Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282 ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 468/2121/14-ц.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

При доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

За клопотанням представника позивача про витребування доказів щодо обсягу та вартості спадкового майна після померлого ОСОБА_1 , одержаного у спадщину спадкоємцем, апеляційним судом здійснено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за параметрами пошуку як фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , так і адресою: АДРЕСА_1 , відомості в реєстрах відсутні.

Зазначені обставини свідчать про те, що спадкодавцю ОСОБА_1 будь-яке нерухоме майно на праві власності не належало. Доказів на спростування зазначених обставин позивачем не надано.

Оскільки у спадкодавця відсутнє майно, а спадкоємець боржника відповідає за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину, як це передбачено ст. 1282 ЦК України, тому відсутні правові підстави для стягнення зі спадкоємця ОСОБА_2 заборгованості по процентам за користування кредитом, яка виникла станом на 20 травня 2020 року в сумі 5492,69 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Враховуючи те, що суд першої інстанції хоч і дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині, але з інших підстав, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по процентам слід скасувати відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за процентами.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 09 листопада 2020 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за процентами, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

М.В. Назарова