Справа № 127/5990/20
Провадження № 22-ц/801/518/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Матківської М.В., Сопруна В.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Гуменюка Володимира Андрійовича

на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року, ухвалене суддею Король О.П.,

в справі №127/5990/20

за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (позивачі)

до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (відповідачі)

про стягнення майнової шкоди,

встановив:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 69 759,68 грн та судовий збір у розмірі 1 681,60 грн. В задоволенні вимог до ОСОБА_1 відмовлено.

Після ухвалення зазначеного судового рішення відповідачем ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гуменюк В.А., суду подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із додатковим судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Гуменюка В.А. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати додаткове рішення і ухвалити нове про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що неподання відповідачем заяви про майбутнє відшкодування витрат на професійну допомогу є невірним, так як подання відзиву на позов із зазначенням про судові витрати, які очікує понести відповідач, є його правом, а не обов`язком. Адвокат по справі сумлінно виконував свої обов`язки, а відповідач поніс витрати за надання професійної правничої допомоги, які на його думку підлягають стягненню з позивачів, так як в задоволенні позову до нього судом відмовлено.

Від позивача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить додаткове рішення залишити без змін.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сумою, яка стягується, і є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже цією статтею визначено право суду, яке реалізується судом з урахуванням обставин справи.

Заявами по суті справи згідно з частинами 2 статті 174 ЦПК України є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзив. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексах випадках.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі N 199/3939/18-ц (провадження N 61-15441св19).

Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гуменюк В.А. вступив у справу 20.07.2020 року й подав на підтвердження своїх повноважень ордер ВН № 149361 (а.с. 47). 15.09.2020 року ним подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні (а.с. 60). Крім того, разом з своїм довірителем ОСОБА_1 він приймав участь в судових засіданнях 05.10.2020, 16.11.2020, 30.11.2020, що підтверджується протоколами судового засідання.

Установивши, що під час розгляду справи, ні відповідач ОСОБА_1 , ні його представник адвокат Гуменюк В.А. не подавали заяв по суті справи (відзиву, заперечень) із зазначенням попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які понесла сторона і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, не подавали жодних доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, а також не заявили про надання відповідних доказів після ухвалення судового рішення, тобто не вчинили дій, передбачених статтями 134, 141 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання стягнення витрат на правничу допомогу.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що подання відзиву є правом, а не обов`язком сторони, і не можна пов`язувати відшкодування витрат на правничу допомогою з поданням таких заяв.

Подання відзиву дійсно є правом відповідача, проте якщо він бажає скористатися своїм правом на правову допомогу, а в подальшому отримати відшкодування витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, він має виконати вимоги статей 134, 141 ЦПК України, так як у них йдеться не лише про порядок реалізації ним свого права на отримання правничої допомоги, а й закладені гарантії дотримання прав іншої сторони, яка вправі знати про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла протилежна сторона, і які, в разі вирішення спору не на її користь, вона буде змушена сплатити.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування судових витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

В даній справі докази про понесення відповідачем витрат на правничу допомогу вперше подані суду адвокатом разом із клопотанням після ухвалення судового рішення від 30 листопада 2020 року. При цьому правом подати вказану заяву під час розгляду справи, а також безпосередньо у судовому засіданні 30 листопада 2020 року або заявити про це усно до закінчення судових дебатів в суді першої інстанції заявник не скористався.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гуменюка Володимира Андрійовича залишити без задоволення, а додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області 14 грудня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.М. Стадник

Судді М.В.Матківська

В.В.Сопрун