Справа № 303/3238/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/3238/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщара Михайла Васильовича про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора та виключення запису з державного реєстру речових прав, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року, повний текст якого складено 6 лютого 2020 року, головуючий суддя Куцкір Ю.Ю., -

встановив:

21.05.2019 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Сідун В.М., звернулася до суду із зазначеним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» та державного реєстратора Горщара М.В. мотивуючи таким.

24.01.2006 позивачка уклала із Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (у подальшому Публічне акціонерне товариство, ПАТ «Промінвестбанк»)), правонаступником якого за договором про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», кредитний договір № 07/8-06, на забезпечення якого був укладений договір іпотеки, що був посвідчений 25.01.2006 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Тромпак Н.В. за реєстровим № 116. Предметом іпотеки є домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Позивачка отримала від ТОВ «Кредитні ініціативи» повідомлення про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором у сумі 778249,10 дол. США, оскільки в протилежному разі буде звернено стягнення на предмет іпотеки.

В подальшому стало відомо, що державний реєстратор Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар М.В. 01.04.2020 прийняв рішення № 46336939, на підставі якого провів державну реєстрацію права власності за номером запису 31053192, внаслідок чого право власності на вказаний предмет іпотеки було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи». Така реєстрація права власності за відповідачем незаконна.

Предметом іпотеки, якою забезпечено виконання позичальником в іноземній валюті зобов`язань за кредитним договором, є житловий будинок, загальна площа якого становить 173,1 кв. м, цей будинок є єдиним житлом позивачки, тому звернення стягнення на нього в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором провадиться з урахуванням положень Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно (предметом іпотеки), якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчим кредитом, наданим йому в іноземній валюті, та за умов, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання майнового поручителя, який не має у власності іншого нерухомого житлового майна, а загальна житлового майна не перевищує 250 кв. м для житлового будинку (ст. 1).

Позивачка не надавала згоду на звернення стягнення на належний їй житловий будинок (предмет іпотеки). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачений положеннями ст.ст. 33, 36 Закону України «Про іпотеку» щодо позасудового врегулювання та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, сторонами не укладався.

Крім того, на порушення вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на момент звернення стягнення на предмет іпотеки (момент набуття стягувачем права власності на нерухоме майно) у державного реєстратора Горщара В.М. не було оцінки предмета іпотеки. Наявність такої оцінки передбачена законом, оскільки у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відчуження предмета іпотеки за відсутності укладеного відповідно до закону договору про задоволення вимог іпотекодержателя та без оцінки майна незаконне, як незаконними є й відповідні дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання.

Посилаючись на ці обставини, позивачка ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Велятинської сільської ради Горщара М.В. від 05.04.2019 про державну реєстрацію номер 46336939, згідно якого право на домоволодіння по АДРЕСА_1 було зареєстровано за відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи», , та виключити з Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про право власності № 31053192 від 01.04.2019. Судові витрати позивачка просила покласти на відповідачів.

Рішенням Мукачівського міськрайонного від 27.01.2020 позов задоволено:

визнано незаконними дії та скасовано рішення державного реєстратора Велятинської сільської ради Горщара М.В. від 05.04.2019 про державну реєстрацію прав, індексний номер 46336939, згідно якого право на домоволодіння (будинок) за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи», , та виключено з Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про право власності № 31053192 від 01.04.2019;

стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» та державного реєстратора Горщара М.В. по 384,50 грн на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності того, що на предмет іпотеки як на житлове нерухоме майно не могло бути звернене стягнення в порядку позасудового врегулювання (це майно не могло бути відчужене), оскільки підпадає під дію встановленого законом мораторію на відчуження.

Відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» в апеляції ставить питання про скасування рішення суду як незаконного та необґрунтованого із відмовою в позові. Доводи скарги зводяться до таких.

Іпотечне застереження в договорі іпотеки є правомірною умовою щодо позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі цього застереження іпотекодержатель управі звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, набути право власності на нього в порядку позасудового врегулювання. Укладення додаткового договору про добровільну передачу права власності на предмет іпотеки, про його відчуження тощо не вимагається, іпотечне застереження є достатньою правовою підставою для переходу і державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Зазначене відповідає нормам ст.ст. 33, 36 та іншим положенням Закону України «Про іпотеку».

Доводи позивачки про відсутність оцінки нерухомого майна на момент державної реєстрації права власності на нього за відповідачем необґрунтовані, оскільки така оцінка була проведена до моменту державної реєстрації, а саме 02.04.2019, вартість нерухомого майна була визначена в сумі 1439859,00 грн. Процедура державної реєстрації права власності на нерухоме майно була дотримана, всі передбачені законом документи реєстратору були надані, тому він не вправі був відмовити в державній реєстрації права власності на майно за іпотекодержателем.

Позивачка невірно тлумачить норми закону та умови договору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки в контексті встановленого законом мораторію на примусове відчуження нерухомого майна. Так, норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, позаяк цей Закон стосується питань саме примусового стягнення (відчуження) майна, тоді як у даному випадку підписанням іпотечного застереження позивачка дала згоду на набуття майна у власність іпотекодержателем. Отже, про примусове відчуження нерухомого майна не йдеться, а має місце відчуження за добровільною та наперед обумовленою згодою іпотекодавця.

На обґрунтування своїх доводів щодо можливості відчуження предмета іпотеки безвідносно до наявності мораторію відповідач посилається, серед іншого, на правові позиції, що висловлювалися Верховним Судом у справах № 372/977/16-ц, № 465/1310/17, № 645/5280/16-ц та інших.

У відзиві на апеляцію позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сідун В.М., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що державна реєстрація на нерухоме майно в порядку позасудового врегулювання також є стягненням на майно, його відчуженням, тому мораторій на примусове відчуження предмета іпотеки, про який ідеться, поширювався й на іпотечне застереження, діяв і підлягав застосуванню, відчуження житлового нерухомого майна не могло відбуватися без згоди іпотекодавця, а такої згоди позивачка не давала. Свої доводи в спорі сторона позивачки обґрунтовує посиланням у тому числі й на правові позиції, які висловлювалися Касаційним цивільним судом Верховного Суду у справах № 201/6233/17-ц, № 199/4062/17 та в інших справах, Великою Палатою Верховного Суду у справі № 802/1340/18-а пізніше, аніж ті, на які посилався відповідач, а тому мають пріоритет.

Відповідач державний реєстратор Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар М.В. рішення суду не оскаржує.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» адвоката Дорош І.І., яка апеляцію підтримала, позивачки ОСОБА_1 адвоката Сідуна В.М., який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не робить висновків щодо відповідача державного реєстратора Горщара М.В. по суті і бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції, водночас апеляційний суд не зв`язаний доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами закону щодо кредитних зобов`язань, їх забезпечення, в тому числі, іпотекою, щодо права власності та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Встановлено, що 24.01.2006 Закрите акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» уклало із ОСОБА_1 кредитний договір № 07/8-06, на підставі якого надало кредит у сумі 20000,00 дол. США на строк по 23.01.2016 зі сплатою за користування коштами 14% річних (а.с. 107-112 т. 1).

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено іпотекою належного ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва серії НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Ракошинської сільської ради 14.07.2003 (реєстрація права власності від 14.07.2003 за реєстровим № 1851266), домоволодіння по АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок літ. А загальною площею 173,1 кв. м, житловою площею 90,9 кв. м; котельня літ. Б; сараї літ. В, Г, Е; вбиральня літ. Д; літня кухня літ. Е; споруди №1-2; замощення І, про що був укладений іпотечний договір № 05/23-2006, що був посвідчений 25.01.2006 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Тромпак Н.В. за реєстровим № 115 (а.с. 7-10 т. 1). Предмет іпотеки був оцінений сторонами у 241200,00 грн.

У зв`язку зі збільшенням суми кредиту до 35000,00 дол. США сторони 02.02.2006 уклали договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору № 05/23-2006 від 25.01.2006, що був посвідчений тим же нотаріусом за реєстровим № 139 (а.с. 11 т. 1).

На підставі ухвали Закарпатського апеляційного суду від 06.07.2020 про витребування доказів (а.с. 188-189 т. 1) до апеляційного суду 28.10.2020 надійшла від державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Горщара М.В. копія реєстраційної справи № 227 на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 23-54 т. 2). З матеріалів реєстраційної справи випливає, що до іпотечного договору від 25.01.2006 № 05/23-2006 вносилися зміни також:

договором від 04.12.2006 про внесення змін № 2, з якого вбачається, що сума кредиту була збільшена до 62349,14 дол. США, оцінка предмета іпотеки була збільшена до 466800,00 грн, договір був посвідчений тим же нотаріусом за реєстровим № 3573 (а.с. 41 т. 2);

договором від 06.03.2007 про внесення змін № 3, з якого вбачається, що сума кредиту була збільшена до 85000,00 дол. США, договір був посвідчений тим же нотаріусом за реєстровим № 857 (а.с. 42 т. 2);

договором від 17.04.2007 про внесення змін № 4, з якого вбачається, що сума кредиту була збільшена до 99000,00 дол. США, процентна ставка за кредитом була зменшена до 12% річних, оцінка предмета іпотеки була збільшена до 578000,00 грн, договір був посвідчений тим же нотаріусом за реєстровим № 1304 (а.с. 43 т. 2).

За умовами іпотечного договору від 25.01.2006 № 05/23-2006:

іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, зокрема, у разі неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором (несвоєчасна, неповна сплата суми кредиту, відсотків, штрафних санкцій) (п. 5.1.);

звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватися у спосіб, обраний іпотекодержателем, зокрема, прийняттям предмета іпотеки у власність (із погашенням іпотекодавцем за рахунок коштів, отриманих від іпотекодержателя внаслідок такого прийняття, зобов`язань за кредитним договором, або без проведення погашення у такий спосіб) в порядку позасудового врегулювання (п. 5.2.1.);

за рахунок коштів, отриманих внаслідок реалізації предмета іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що випливають із кредитного договору, у повному обсязі на момент фактичного задоволення (несплачені суми кредиту, відсотків, неустойки, витрати, пов`язані з реалізацією майна, тощо) (п. 5.2.3.).

19.02.2019 ТОВ «Кредитні ініціативи» як правонаступник за договором про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 прав і обов`язків ПАТ «Промінвестбанк» за кредитним договором від 24.01.2006 № 07/8-06 та іпотечним договором від 25.01.2006 № 05/23-2006 (новий кредитор та іпотекодержатель) склало повідомлення № 1000-КИ/19 на ім`я ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (домоволодіння по АДРЕСА_1 ) шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с. 19-20 т. 1, а.с. 44-45 т. 2).

За змістом цього повідомлення:

борг позичальника за кредитним договором на 10.12.2018 становив 778249,10 дол. США (гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ на 01.11.24,41 грн), до борг: за кредитом 83685,14 дол. США, за відсотками 108895,92 дол. США, пеня 585668,04 дол. США;

іпотекодержатель попередив, що в разі невиконання вимоги про погашення боргу в 30-денний строк він має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку»;

у разі такого звернення позичальнику буде прощений (анульований) залишок непогашеної заборгованості за кредитом.

Повідомлення, що було надіслане рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення, ОСОБА_1 одержала 02.03.2019 (а.с. 46 т. 2).

01.04.2019 державний реєстратор Велятинської сільської ради Хустського району Горщар М.В. зареєстрував за № 33426991 заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 25-26 т. 2). До заяви були додані іпотечний договір від 25.01.2006 № 05/23-2006 з додатковими договорами до нього, повідомлення від 19.02.2019 № 1000-КИ/19 та доказ його одержання ОСОБА_1

05.04.2019 державний реєстратор Горщар М.В. прийняв рішення № 46336939 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким:

вирішив провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований: АДРЕСА_1 , …, за суб`єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»;

відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна;

вказав, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень може бути оскаржене відповідно до законодавства (а.с. 53 т. 2).

За даними Витягу з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.04.2019 № 162511386 (а.с. 54 т. 2), даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.04.2019 № 163436286, від 15.04.2020 № 206842893 (а.с. 13-18, 175-180 т. 1):

право власності ОСОБА_1 на інше житлове нерухоме майно, аніж житловий будинок по АДРЕСА_1 , не реєструвалося;

право власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на житловий будинок загальною площею 173,1 кв. м, житловою площею 90,9 кв. м по АДРЕСА_1 було зареєстроване 01.04.2019, номер запису про право власності 31053192.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 316, 317, 319, 321, 328, Глави 29 ЦК України, право власності на нерухоме майно набувається в порядку, визначеному законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тож набуте в законний спосіб право власності підлягає захисту.

Відповідно до ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 572, 589, 590, 611, 614, 623-626, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 33 Закону України «Про іпотеку» (Закон № 898-IV) цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору заборговане, а той управі вимагати борг, в т.ч., вимагати виконання порушеного зобов`язання, в тому числі, за рахунок предмета іпотеки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається.

Закон № 898-IV в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, установлював правила, за якими:

звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 33 ч. 3);

у разі порушення основного зобов`язання … іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення; в цьому документі зазначається … вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ст. 35 ч. 1);

сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору; позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки;

договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону; визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки;

договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону (ст. 36 ч.ч. 1, 2, 3);

іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки; договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки;

рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді;

іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності; у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (ст. 37 ч.ч. 1, 2, 3).

Ці ж правила діяли на час проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки та на цей час були доповнені положеннями про те, що:

договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі (ст. 37 ч.ч. 2, 3 Закону № 898-IV).

Такі самі правила діяли (діють) на час пред`явлення позову і розгляду його судами першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене та зважаючи на зміст іпотечного договору, твердження сторони позивачки про відсутність у іпотекодержателя правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки через відсутність укладеного сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя безпідставні, суперечать нормам закону та порядку врегулювання спірних правовідносин. Іпотечне застереження, відповідні умови, зафіксовані в іпотечному договорі, рівнозначні окремому договору про задоволення вимог іпотекодержателя, сторони вправі врегулювати свої відносини як шляхом формулювання іпотечного застереження, так і шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. В даному випадку вимоги закону про врегулювання сторонами відносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, дотримані.

Право кредитора-іпотекодержателя отримати задоволення своїх вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачене законом, договором і не може заперечуватися як таке.

Поряд із цим, 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Закон № 1304-VII), який у редакції, що була чинною на день здійснення державної реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки, передбачав, що:

протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається … предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя … за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна … не перевищує … 250 кв. метрів для житлового будинку (ст. 1 п. 1);

Закон розрахований на тимчасову дію в часі, до законодавчого врегулювання відповідних питань, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (ст.ст. 3, 4).

Верховний Суд України у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ № 6-44цс15 (постанова від 25.03.2015), № 6-46цс15 (постанова від 15.04.2015), № 6-57цс15 (постанова від 27.05.2015), № 6-58цс15 (постанова від 27.05.2015), висловив правові позиції, за змістом яких, зокрема:

мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (ст. 263 ч. 1 п. 2 ЦК України), тому в юридичному розумінні не звільняє від виконання зобов`язання, а має значення відстрочки виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта;

встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника);

протягом дії Закону № 1304-VII інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм;

оскільки Закон № 1304-VII не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то не є й підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону;

чинність Закону № 1304-VII на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права;

рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII.

Суть цих правових позицій була підтверджена в подальшому Верховним Судом у постанові Великої Палати від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а, у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 199/4062/17, від 22.01.2020 у справі № 201/6233/17-ц та в інших, де розвиваючи раніше сформульовані правові позиції в контексті питань, пов`язаних із державною реєстрацією права власності на житлове нерухоме майно у зв`язку зі зверненням стягнення на нього як на предмет іпотеки, Верховний Суд виходив, серед іншого, з того, що:

Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки;

підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель;

стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог; при цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору;

водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження;

таким чином (зважаючи на фактичні обставини справи), у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем;

на державного реєстратора під час вчинення реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 25.12.2015 № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; такий обов`язок покладено на державного реєстратора згідно з правилом ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

у наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст.ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Оскільки вказані вище правові позиції були сформульовані та підтверджені Верховним Судом пізніше від тих, якими вказувалося, зокрема, на те, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які розповсюджуються на примусову реалізацію майна, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору, за згодою на іпотекодавця на перехід права власності на предмет іпотеки, висловленою в іпотечному застереженні (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 645/5280/16-ц, від 12.08.2018 у справі № 372/977/16-ц та ін.), врахуванню в спорі підлягають саме ці останні за часом правові позиції.

Безвідносно до того, в який спосіб (судовий, позасудовий) відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, йдеться про певний спосіб звернення стягнення на таке майно як на предмет іпотеки, про його відчуження в порядку звернення стягнення, тому якщо наявні перешкоди для відчуження житлового нерухомого майна, що випливають із положень Закону № 1304-VII, таке відчуження не може мати місця без згоди іпотекодавця, оскільки законні підстави для цього відсутні. Саме по собі формулювання сторонами в договорі іпотечного застереження щодо підстав і можливості в майбутньому за настання відповідних умов звернення стягнення на предмет іпотеки, переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя не може розглядатися як надана іпотекодавцем безумовна згода на примусове відчуження належного йому житла у невизначений момент в майбутньому. Відповідні умови для примусового звернення стягнення на предмет іпотеки (відчуження предмета іпотеки), в тому числі, згода іпотекодавця, якщо така вимагається, повинні існувати та перевірятися безпосередньо на момент такого стягнення (відчуження).

За приписами законодавства щодо оформлення права власності на нерухоме майно, яке було чинним станом на 01.04.2019:

право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, порядок проведення якої встановлюється законом (ст. 186 ч.ч. 1, 4 ЦК України);

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон № 1952-IV):

державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державна реєстрація прав, зокрема, права власності на житловий будинок, є обов`язковою; речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ст. 1 ч. 1, ст. 2 ч, 1 п. 1, ст. 3 ч.ч. 1, 2, ст. 4 ч. 1 п. 1, ст. 5 ч. 1);

державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (ст. 10 ч. 3 п.п. 1, 2);

державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст. 11 ч. 1);

датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав (ст. 18 ч. 9);

записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав; у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав … до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ст. 26 ч.ч. 1, 2);

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМ України від 25.12.2015 № 1277 (Порядок державної реєстрації прав):

за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (п. 18);

державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав (п. 19);

для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину (п. 57);

для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу) (п. 61).

Державна реєстрація права власності іпотекодержателя ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав іпотекодавцю ОСОБА_1 , була проведена без дотримання вимог законодавства.

Передусім не була врахована відсутність згоди іпотекодавця ОСОБА_1 на відчуження єдиного належного їй житла, наявність якої є обов`язковою умовою такого відчуження, позаяк житло та інші обставини відповідали параметрам, визначеним Законом № 1304-VII. Тож право власності на майно іпотекодержатель набув у порядку примусового відчуження цього майна без згоди іпотекодавця у період дії встановленого законом мораторію на таке звернення стягнення на майно. Вже лиш ця обставина виключає законність рішення про державну реєстрацію права власності, запису в державному реєстрі прав щодо набутого в такий спосіб права власності та, відповідно, законність набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на це нерухоме майно.

Наведені вище вимоги законодавства та зміст повідомлення іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки передбачають подання заяви про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки (звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього) в тому разі, коли на день подання заяви сплив 30-денний строк, протягом якого іпотекодавець (боржник) повинен був виконати відповідну вимогу і вона не була виконана.

Оскільки повідомлення іпотекодержателя ОСОБА_1 одержала 02.03.2019, перебіг відповідного 30-денного строку розпочався з 03.03.2019 і сплив цей строк у день 01.04.2019, який є останнім днем строку, цей день є останнім днем строку вчинення дії боржником (ст.ст. 253, 255 ЦК України).

З огляду на правила вчинення реєстраційних дій державним реєстратором та визначений законом момент державної реєстрації прав слід констатувати, що іпотекодержатель подав заяву про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки (звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку) в останній день строку, встановленого ним боржнику для виконання зобов`язання, та набув право власності на нерухоме майно до спливу зазначеного строку. Та обставина, що рішення про державну реєстрацію права власності було прийняте 05.04.2019 значення у наведеному контексті не має, оскільки днем звернення стягнення на предмет іпотеки та набуття права власності на нього є 01.04.2019, тобто, день, у який іпотекодержатель права звернення стягнення на предмет іпотеки ще не набув.

Пункт 61 Порядку державної реєстрації прав не вимагає подання державному реєстратору даних про оцінку предмета іпотеки, на який звертається стягнення позасудовим порядком шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього. Однак, слід враховувати, що в силу положень ст.ст. 179, 181, 190, 316, 328, 509, 524, 533, 590, 632, 1054 ЦК України, прямої вказівки ст. 37 Закону № № 898-IV, умов п.п. 5.2.1., 5.2.3. іпотечного договору, беручи до уваги, що за рахунок предмета іпотеки повинні проводитися розрахунки за кредитним договором, перехід права власності на нерухоме майно може відбуватися лише з належним визначенням вартості (ціни) такого майна, яка є істотною умовою при відчуженні майна, має істотне значення для іпотекодавця (боржника), предмет іпотеки не може набуватися іпотекодержателем без установлення його вартості (ціни).

Дані щодо вартості предмета іпотеки, за якою він набувається у власність іпотекодержателем (оцінка предмета іпотеки), повинні були бути надані державному реєстратору, а останній, своєю чергою, зобов`язаний був встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, що відповідає й правовій позиції, висловленій із цього приводу Верховним Судом.

У справі міститься висновок про вартість майна, складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнес-Ассіст» станом на 18.03.2019 без огляду об`єкта, де ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 визначена в сумі 1439859,00 грн (1255667,00 грн вартість будинку, 184192,00 грн вартість земельної ділянки) (а.с. 47). Проте, такий висновок не доводився ані до відома державного реєстратора, ані до відома іпотекодавця і будь-яких даних про те, яким чином вказана вартість домоволодіння була врахована в розрахунках за кредитним договором і чи враховувалася взагалі у справі немає.

Виходячи з наведеного, доводи і вимоги позову щодо незаконності позбавлення позивачки ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, незаконності набуття права власності на нього відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи», незаконності оспорених рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та запису в державному реєстрі прав слід визнати обґрунтованими та доведеними по суті. Суд першої інстанції правильно виходив із необхідності захисту порушеного права власності позивачки на житлове нерухоме майно. Доводи апеляції цього не спростовують.

Водночас апеляційний суд зобов`язаний врахувати зміни в законодавстві, якими регулюються спірні правовідносини, та маючи на увазі необхідність визначити ефективний спосіб захисту порушеного права, забезпечити правову визначеність за результатом вирішення спору, повинен застосувати норми права, що мають імперативний характер.

Конституцією України встановлено, що:

держава відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3);

в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8);

держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності (ст. 13);

органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19);

права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 16 ч. 2 п. 10 ЦК України);

суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ч. 2 абз. 2 ЦК України);

суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 ч. 1 ЦК України).

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (Закон № 898-IV, ст. 37 ч. 2 у редакції, чинній станом на 25.01.2006, ст. 37 ч. 4 у редакції, чинній станом на 01.04.2019).

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав … до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (Закон № 1952-IV, ст. 26 ч. 2 у редакції, чинній станом на 01.04.2019).

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню;

у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення …, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України … проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону;

ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (Закон № 1952-IV, ст. 26 ч. 3 у редакції, чинній з 16.01.2020).

Отже, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є прямо передбаченим законом способом захисту цивільних прав. Держава відповідальна за свою діяльність і зобов`язана врегулювати її в спосіб, що забезпечує чіткість, ясність і правову визначеність відповідних правовідносин, не допускає множинності, суперечливості тлумачень, зокрема, стосовно способів захисту прав, що може перешкоджати особі в реалізації права на захист.

Особа не може бути позбавлена права звернутися до суду по захист у спосіб та з вимогами, прямо передбаченими чинними як загальними, так і спеціальними актами законодавства. Таке звернення до суду є конституційним правом особи. Вичерпання певним індивідуальним актом своєї дії реалізацією акта виключає можливість скасування такого акта органом державної влади, органом місцевого самоврядування, службовою особою, які видати цей акт, проте, не перешкоджає оспорюванню, оскарженню такого акта судовим порядком, оскільки відповідний акт індивідуальної дії може породжувати для особи конкретні негативні наслідки, пов`язані з реалізацією акта, видачею похідних від нього правовстановлюючих документів тощо. Судовий порядок оскарження такого акта, судова перевірка його законності є класичним і передбаченим законом предметом судового розгляду, способом захисту права, який, утім за загальним правилом повинен реалізуватися особою у взаємозв`язку та одночасно з судовою перевіркою похідних від такого акта рішень, документів тощо. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав може бути скасоване судовим рішенням і може бути скасоване на підставі судового рішення.

Таким чином, міркування про те, що оскарження рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є неналежним у цій справі способом захисту права позивачки не можуть бути враховані.

Позивачка ОСОБА_1 пред`явила позов 21.05.2019 і поряд із визнанням незаконним і скасуванням рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав просила виключити з Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідний запис про право власності.

З 16.01.2020 набрала чинності редакція Закону № 1952-IV, частина 3 статті 26 якого імперативно:

заборонила вилучення внесених до Державного реєстру прав відомостей про речові права та обтяження речових прав;

установила, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Тому вирішуючи справу за апеляцією суд враховує, що:

вимога позову про виключення з Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про право власності за своїми фактичними підставами та дійсним змістом є вимогою про скасування державної реєстрації права за відповідним указаним у формулюванні вимоги записом про право власності, а вилучення запису з указаного реєстру в усякому разі не належить до компетенції суду;

одночасно зі скасуванням рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав і скасуванням державної реєстрації прав суд у силу вимоги закону зобов`язаний припинити речове право, що було раніше зареєстроване.

Суд першої інстанції вказаних імперативних вимог закону залишив поза увагою.

Відтак, з урахуванням ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України та на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши відповідно до встановленого під час апеляційного розгляду справи його резолютивну частину по суті спору в редакції, яка передбачає скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав щодо державної реєстрації права власності відповідача на спірний житловий будинок та державної реєстрації права власності відповідача на це нерухоме майно за відповідним записом про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з припиненням права власності відповідача на цей житловий будинок, та відмову в інших вимогах позову.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року змінити, виклавши його резолютивну частину по суті спору в такій редакції:

«Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщара Михайла Васильовича про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора та виключення запису з державного реєстру речових прав задовольнити частково,

скасувати:

рішення державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщара М.В. від 05.04.2019, індексний номер 46336939, про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) щодо державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , на житловий будинок АДРЕСА_1 та

державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , на житловий будинок АДРЕСА_1 за записом про право власності № 31053192 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

з припиненням права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В інших вимогах позову відмовити.».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 18 лютого 2021 року.

Судді