Справа № 357/7155/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 лютого 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

представника позивача - Каплі Ю.С.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Лебедовської Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в режимі відеоконференції в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2020 року позивач ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на наступні обставини.

19.08.2018 р. о 02 год. 15 хв. в м. Київ по вул. Академіка Грекова, 12 відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме водій ОСОБА_1 (далі - Відповідач) керуючи транспортним засобом Volkswagen, реєстраційний № НОМЕР_1 скоїв зіткнення з транспортним засобом Hyundai, реєстраційний № НОМЕР_2 , транспортним засобом Daewoo реєстраційний № НОМЕР_3 та транспортним засобом Hyundai реєстраційний № НОМЕР_4 , які були припарковані. В результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Після ДТП Відповідач самовільно залишив місце пригоди до приїзду працівників поліції, своїми діями Відповідач порушив Правила дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільно-правову відповідальність транспортного засобу Volkswagen, реєстраційний № НОМЕР_1 було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2797793.

Відповідно до Постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року по справі № 761/32380/18, Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України (ЦК України - далі по тексту) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулись потерпілі особи та надали всі необхідні документи. На підставі даних заяв та наданих потерпілими сторонами документів було складено страхові акти № 23 від 07.09.2018 року, № 12 від 18.09.2018 року та № 91 від 05.10.2018 року.

На підставі вище зазначених страхових актів ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 134 812, 56 грн.

Згідно зі статтею 38.1.1. Закону України ОСЦПВВНТЗ, Страховик після виплату страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотиків чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційне затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Оскільки Відповідач самовільно залишив місце пригоди, то, як відповідальна за шкоду особа, повинен відшкодувати Позивачеві в порядку регресу виплачене страхове відшкодування у розмірі 134 812, 56 грн.

Тому просили суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, або ж у порядку загального позовного провадження - у відповідності до ст. 43 ЦПК України розглянути справу без участі представника Позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечують. Просили стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» () завдані збитки в порядку регресу у розмірі 134 812 (сто тридцять чотири тисячі вісімсот дванадцять) грн. 56 та стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» () сплачений судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. ( а. с. 1-3 ).

Ухвалою судді 06 серпня 2020 року постановлено прийняти до провадження зазначену цивільну справу та провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 101-102 ).

07 жовтня 2020 року за вх. № 41102 судом отримано від відповідача ОСОБА_1 письмові пояснення, в яких останній зазначав про таке.

19.08.2018 року, відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н. НОМЕР_1 скоїв зіткнення з автомобілем марки «Daewoo NUBIRA», д.н. НОМЕР_3 , автомобілем марки «Hyundai Accent», д.н. НОМЕР_2 , автомобілем «Hyundai MATRIX», д.н. НОМЕР_6 , які були припарковані та залишив місце скоєння ДТП, чим порушив п.п. 13.1, 2.10 (а) ПДР.

24.09.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва, відповідача по справі, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачені ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ст. 35.1 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, Ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих.

З вищезазначеного, страхове відшкодування мало бути проведено до 20.09.2018 року включно. Страховою компанією, позивачем по справі, не були вчасно виконані вимоги ст. 35.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є порушенням.

Просив суд звернути увагу на те, що треті особи по справі отримали страхове відшкодування після добровільного відшкодування ним, відповідачем по справі, матеріальних збитків за пошкодженні автомобілі, про що написали розписки і тому вважає що позивач звертається до нього з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, як до неналежного відповідача і безпідставної на те вимоги, не переконавшись, що потерпілі особи вже отримали суму відшкодування від винної особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач по справі мав сплатити потерпілим тільки різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка не повинна перевищувати лімітованої суми відшкодування.

Відповідач добровільно відшкодував завдані збитки третім особам.

06.09.2018 року, ОСОБА_2 (третя особа-1), власник автомобіля марки «Daewoo NUBIRA», д.н. НОМЕР_3 подав заяву на виплату страхового відшкодування в розмірі 3199,63 грн., що підтверджується поданою позивачем заявою, як додаток до позову. Дана заява підписана третьою особою-1 в якій зазначається, що взаєморозрахунки не проводилися.

08.09.2018 року ОСОБА_2 (третя особа-1) отримав від відповідача по справі ОСОБА_1 гроші в сумі 2800,00 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків пошкодженого автомобіля марки «Daewoo NUBIRA», д.н. НОМЕР_3 , завданого під час ДТП 19.08.2018 року, про що власноручно написав розписку.

11.09.2018 року, ОСОБА_2 (третя особа-1) отримав від страхової кампанії позивача по справі, гроші в сумі 3199,63 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків пошкодженого автомобіля марки «Daewoo NUBIRA», д.н. НОМЕР_3 , що підтверджується платіжним дорученням.

14.09.2018 року, ОСОБА_3 (третя особа-2) власник автомобіля марки «Hyundai Accent», д.н. НОМЕР_2 подав заяву на виплату страхового відшкодування в розмірі 41 612,93 грн., що підтверджується поданою позивачем заявою, як додаток до позову. Дана заява підписана третьою особою-2 в якій зазначається, що взаєморозрахунки не проводилися.

23.09.2018 року, ОСОБА_3 (третя особа-2) отримав від відповідача по справі ОСОБА_1 гроші в сумі 11 200,00 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків пошкодженого автомобіля марки «Hyundai Accent» Accent», д.н. НОМЕР_2 , завданого під час ДТП 19.08.2018 року, про що власноручно написав розписку.

26.09.2018 року, ОСОБА_3 (третя особа-2) отримав від страхової кампанії позивача по справі, гроші в сумі 41 612,93 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків пошкодженого автомобіля марки «Hyundai Accent», д.н. НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням, яке є в додатках до поданого позову.

02.10.2018 року, ОСОБА_4 (третя особа-3) власник автомобіля марки «Hyundai MATRIX», д.н. НОМЕР_4 подав заяву на виплату страхового відшкодування в розмірі 90 000,00 грн., що підтверджується поданою позивачем заявою, як додаток до позову. Дана заява підписана третьою особою-2 в якій зазначається, що взаєморозрахунки не проводилися.

23.09.2018 року, ОСОБА_4 (третя особа-3) отримав від відповідача позивача по справі ОСОБА_1 гроші в сумі 84 000,00 гри, в якості відшкодування матеріальних збитків пошкодженого автомобіля марки «Hyundai MATRIX», д.н. НОМЕР_4 , завданого під час ДТП 19.08.2018 року, про що власноручно написав розписку.

10.10.2018 року, ОСОБА_4 (третя особа-3) отримав від страхової кампанії позивача по справі, гроші в сумі 90 000,00 гри, в якості відшкодування матеріальних збитків пошкодженого автомобіля марки «Hyundai MATRIX», д.н. НОМЕР_4 , що підтверджується платіжним дорученням, яке є в додатках до поданого позову.

Відповідно до ст. 599 ЦК України - зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілі особи одержали відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, зобов`язання страховою компанією, позивачем по справі, припиняється.

Відповідно до калькуляцій, наданих позивачем в додатках, яка включає вартість запчастин, вартість ремонтних робіт погодинно, фарбування та інше відповідає акту огляду транспортних засобів, який є у додатках до позовної заяви - суми відшкодування не перевищують лімітованої суми за шкоду заподіяну майну в розмірі ста тисяч гривень на одного потерпілого.

Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою не передбачена.

Також, позивач не переконався про наявність та (або) відсутність згоди винуватця самостійно відшкодувати завдані збитки, хоча відповідач повідомляв позивача про сплату потерпілим особам коштів в якості відшкодування матеріальних збитків пошкоджених автомобілів. А подвійне відшкодування збитків законом не передбачене.

У зв`язку з чим вважає, що вимоги страхової компанії не підлягають задоволенню ( а. с. 118-122 ).

09 листопада 2020 року за вх. № 43065 судом отримано від позивача відповідь на відзив, в якому просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначаючи про наступне.

Згідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, згідно страхового акту № 12 від 18.09.2018 року було здійснене страхове відшкодування за пошкодження транспортного засобу Hyundai реєстраційний № НОМЕР_2 у розмірі 41 612, 93 грн.

Згідно ремонтної калькуляції № 18-175712 вартість ремонту становить 78 316, 43 грн. Вказано вирахування зношення запчастин, а саме на суму 36 703, 50 грн. Так, Позивачем як страховиком винної особи у ДТП було виконано свій обов`язок по відшкодуванню нанесеної шкоди та згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати були відшкодовані з урахуванням зносу, відповідно сума страхового відшкодування складає: 78 316, 43 грн. (вартість ремонту) - 36 703. 50 (сума вирахувань зносу) = 41 612, 93 грн.

У своїх поясненнях Відповідачем було зазначено про сплату власнику транспортного засобу Hyundai, реєстраційний № НОМЕР_2 відшкодування у розмірі 11 200, 00 грн, на підтвердження чого було надано розписку.

Проте згідно ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В даному випадку різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 36 703, 50 грн.

Таким чином, Відповідач вводить суд в оману зазначаючи про добровільне відшкодування завданих збитків.

Так, відшкодування у розмірі 11 200, 00 грн. потерпілій особі є лише частиною виплаті різниці, яка підлягає відшкодуванню незалежно від відшкодування належної суми Позивачеві в порядку регресу.

Та оскільки Відповідач самовільно залишив місце пригоди, то, як відповідальна за шкоду особа, повинен відшкодувати Позивачеві в порядку регресу виплачене страхове відшкодування за пошкодження транспортного засобу Hyundai, реєстраційна № НОМЕР_2 у розмірі 41 612, 93 грн.

3гідно страхового акту № 91 від 05.10.2018 року було здійснене страхав відшкодування за пошкодження транспортного засобу Hyundai, реєстраційний № НОМЕР_4 у розмірі 90 000, 00 грн.

Відповідно ремонтній калькуляції №18-175591 вартість ремонту становить 228 058.84 грн. Вирахування зношення запчастин становить 136 443, 94 грн. Відповідно загальна сумі відшкодування після вирахувань становить 91 614, 90 грн.

Так, сума 136 443, 94 грн. - це різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що підлягає відшкодуванню Відповідачем потерпілій особі. Так, в рахунок цих коштів Відповідачем і було оплачено лише частину у розмірі 90 000, 00 грн.

Згідно ст. 36.2 Закону України № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Так, потерпіла особа у заяві на виплату погодилась із сумою збитку в розмірі 90 000 грн. Відповідно страхова виплата становила 90 000, 00 грн, й підлягає стягненню у порядку регресу з Відповідача.

3а аналогією сума страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу Daewoo, реєстраційний № НОМЕР_3 у розмірі 3 199, 63 грн. була виплачена з урахуванням зносу, а тому підлягає стягненню у порядку регресу з Відповідача незалежно від виплати Відповідачем на рахунок потерпілої особи коштів в рахунок різниці.

Таким чином, на підставі страхових актів № 23 від 07.09.2018 року, № 12 від 18.09.2018 року та № 91 від 05.10.2018 року та керуючись ст. 29 Закону України № 1961-IV було виплачено: 41 612, 93 грн. + 90 000, 00 грн. + 3 199, 63 грн. = 134 812, 56 грн.

Оскільки Відповідач самовільно залишив місце пригоди, то, як відповідальна зі шкоду особа, повинен відшкодувати Позивачеві в порядку регресу виплачене страхом відшкодування у розмірі 134 812, 56 грн. ( а. с. 135-137 ).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили задовольнити вимоги страхової компанії в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 , кожний окремо, заперечували проти позовних вимог страхової компанії та просили відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені в законному порядку.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що 22 травня 2018 року між приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_1 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2797793, яким було забезпечено автомобіль марки Volkswagen, реєстраційний № НОМЕР_1 ( а. с. 38 ).

За цим Договором (поліс ЦВ) ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна Іншуранс Груп» взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник, в свою чергу зобов`язався, дотримуватись умов договору страхування, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхова сума ( ліміт відповідальності ) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю становить - 200 000 гривень, за шкоду, заподіяну майну - 100 000 гривень, франшиза - 0.

Встановлено, що 19.08.2018 р. о 02 год. 15 хв. в м. Київ по вул. Академіка Грекова, 12 відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме водій ОСОБА_1 (далі - Відповідач) керуючи транспортним засобом Volkswagen, реєстраційний № НОМЕР_1 скоїв зіткнення з транспортним засобом Hyundai, реєстраційний № НОМЕР_2 , транспортним засобом Daewoo реєстраційний № НОМЕР_3 та транспортним засобом Hyundai реєстраційний № НОМЕР_4 , які були припарковані. В результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Після ДТП Відповідач самовільно залишив місце пригоди до приїзду працівників поліції, своїми діями Відповідач порушив Правила дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповіддю від НПУ ( а. с. 11-20 ).

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року по справі № 761/32380/18, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 гривень та стягнуто судовий збір у розмірі 352,40 гривень ( а. с. 21 ).

Зазначена постанова суду набрала законної сили 04.10.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що до позивача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулися потерпілі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з заявами на виплату страхового відшкодування ( а. с. 22, 23, 24 ).

Встановлено, що на підставі даних заяв та наданих потерпілими документів було складено страхові акти № 23 від 07.09.2018 року, № 12 від 18.09.2018 року та № 91 від 05.10.2018 року ( а. с. 83, 85, 87 ).

На підставі вище зазначених страхових актів та розрахунків суми страхового відшкодування ( а. с. 84, 86, 88 ) ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування потерпілим на загальну сумку в розмірі 134 812, 56 грн. ( а. с. 89, 90, 91 ), тобто потерпілому ОСОБА_2 в сумі 3 199,63 гривень, потерпілому ОСОБА_3 в сумі 41 612,93 гривень та потерпілому ОСОБА_4 в сумі 90 000 гривень.

На адресу відповідача страховою компанією було направлено претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу від 01.11.2019 року ( а. с. 93 ).

Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою позивач ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» обґрунтовує свої вимоги тим, що з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування в порядку регресу, так як відповідач порушив умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Закон № 1961-IVрегулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

У відповідності зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика (Позивач), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 38.1.1. Закону України ОСЦПВВНТЗ, Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або води забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільні залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядки огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Згідно ст. 22.1 Закону №1961-IV передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в наслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону).

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону №1961-IV).

Позивач наголошує на тому, що оскільки відповідач самовільно залишив місце пригоди, то, як відповідальна за шкоду особа, повинен відшкодувати позивачеві в порядку регресу виплачене страхове відшкодування у загальному розмірі 134 812, 56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом при розгляді даної цивільної справи та наявних документів встановлено, що страхове відшкодування позивачем було здійснено потерпілому ОСОБА_2 11 вересня 2018 року, в той час коли не було судового рішення стосовно винної особи, яка вчинила дорожньо-транспортну пригоду, так як рішення суду було винесено лише 24 вересня 2018 року, яким було встановлено відповідача ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, а ОСОБА_3 позивачем було перераховано страхове відшкодування 26 вересня 2018 року, в той час, коли вказане судове рішення не набрало законної сили, так останнє набрало законної сили лише 04.10.2018 року.

Встановлено, що відповідачем до виплати страхового відшкодування було добровільно виплачено потерпілим суми збитків, завданих під час дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними розписками.

Отже, судом встановлено, що винний в ДТП з кожним із потерпілих домовився про добровільне виконання та узгодив суми спричиненої матеріальної шкоди вичинено внаслідок ДТП.

Так, з розписок вбачається, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 84 000 гривень в якості компенсації матеріальної шкоди за пошкоджений автомобіль марки «Hyundai MATRIX», д.н. НОМЕР_4 під час ДТП19.08.2018 року. Дана розписка датована 23.09.2018 року ( а. с. 123 ); ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 2 800 гривень в якості відшкодування матеріального збитку, пошкодження автомобіля марки «Daewoo NUBIRA», д.н. НОМЕР_3 , завданих йому під час ДТП 19.08.2018 року. Дана розписка датована 08.09.2018 року (а. с. 124 ); ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 11 200 гривень в якості відшкодування матеріального збитку, пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Hyundai Accent» Accent», д.н. НОМЕР_2 , завданого йому під час ДТП 19.08.2018 року. Дана розписка датована 23.09.2018 року ( а. с. 151 ).

В судовому засіданні встановлено та на цьому наполягав відповідач, що після обстеження на СТО спеціалістами автомобілів потерпілих, які були пошкоджені під час ДТП, суми, які необхідні для їх відновлення були погоджені між ними, які і були виплачені відповідачем.

Зазначене не спростовується, а навпаки підтверджується отриманою судом 14.01.2021 року за вх. № 957 заяви від третьої особи ОСОБА_4 , в якій останній зазначив, що він дійсно отримав 23.09.2018 року від ОСОБА_1 гроші в сумі 84 000 гривень в якості відшкодування на ремонт свого пошкодженого автомобіля марки «Hyundai MATRIX», д.н. НОМЕР_4 , в наслідок ДТП та надав йому власноручно написану розписку на суму 84 000 гривень, яка була узгоджена з майстром СТО щодо ремонту його транспорту та погоджена ним та ОСОБА_1 . Претензій матеріального та морального характеру до сторін не має. Після отримання коштів від ОСОБА_1 повідомив страхову компанію про добровільне відшкодування ОСОБА_1 вищезазначеної суми ( а. с. 161 ).

Отже, зазначені розписки підтверджують виконання угоди сторін про добровільне відшкодування шкоди у узгоджених між сторонами сумах.

Згідно платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи вбачається, що страховою компанією було виплачено страхове відшкодування потерпілому ОСОБА_2 - 11.09.2018 року; потерпілому ОСОБА_3 - 26.09.2018 року; потерпілому ОСОБА_4 - 10.10.2018 року.

Тобто, позивач здійснив виплати страхового відшкодування потерпілим вже після того, як відповідач ОСОБА_1 добровільно відшкодував останнім завдану шкоду під час ДТП, яка мала місце 19.08.2018року.

Положення п. 16 постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що стосується відповідальності безпосереднього винуватця, то вищезазначений пункт наголошує на тому, що суд повинен був перевірити виконання двох умов: 1) наявність згоди винуватця самостійно відшкодувати шкоду (якщо такої не було, то виплату повинен був здійснити страховик); 2) винуватець виконав покладений на нього обов`язок щодо письмового повідомлення страховика про настання страхового випадку протягом трьох робочих днів. У випадку відсутності такого повідомлення шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Верховний суд України розглянув справу № 6-2808цс15 та у своїй постанові від 20.01.2016 року прийшов до наступних висновків: «Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілі особи одержали відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, зобов`язання страховою компанією, припиняється.

Отже, позивач не переконавшись у самостійному відшкодуванні відповідачем, здійснив повторне відшкодування шкоди потерпілим.

Окрім цього, як встановлено під час розгляду справи, потерпіли після отримання сум на ремонт пошкоджених транспортних засобів від відповідача повідомляли про це позивача.

Отже, стягнення з відповідача на користь позивача вищевказаної суми страхового відшкодування спричинень порушенням вимог закону та прав відповідача щодо недопустимості подвійного відшкодування.

Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, виходячи з принципу розумності, справедливості, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.

При зверненні до суду з вказаними позовними вимогами страховою компанією було сплачено судовий збір у розмірі 2 102 гривень, сплата яких підтверджується платіжним дорученням № ЗР035404 від 06.04.2020 року ( а. с. 4 ).

Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, не підлягають до стягнення і сплачені позивачем судові витрати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 599, 979, 989, 993, 1187 ЦК України 4, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 89, 133, 128, 130, 141, 258, 247, 259, 263, 265, 273, 253, 354 ЦПК України, Законом України ,,Про страхування", Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ( адреса місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, , р/р НОМЕР_7 );

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_5 );

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_8 );

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_9 );

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_10 ).

Повне судове рішення складено 22 лютого 2021 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов