Справа 688/1852/21
№ 2/688/622/21
Рішення
Іменем України

13 грудня 2021 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання Марчук І.Г.,

представника позивача Матюшка Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу,

встановив:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь Військової частини НОМЕР_1 в порядку зворотної вимоги (регресу) вартість виплаченого відшкодування в розмірі 92786 грн. 06 коп.

В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 08.12.2020 року у справі № 924/912/20 стягнуто із військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 87 635 грн. 56 коп. регламентної виплати, 750 грн. послуг аварійного комісара та 4400 грн. 50 коп. судових витрат.

Під час розгляду вищевказаної справи, судом встановлено, що 20.02.2017 року на перехресті вул. Карла Лібкнехта (нова назва Митрополитська) та провулку Будівельників у м. Маріуполь Донецької області відбулась ДТП за участю автомобіля «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 під керуванням військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 та автомобіля «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , який належить ОСОБА_3 . Під час ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. В подальшому, ОСОБА_4 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП та з заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, оскільки був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 , який перебував на балансі військової частини НОМЕР_1 і належав їй на праві оперативного управління. Після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, МТСБУ звернулося до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою шкоди спричиненої внаслідок ДТП.

На момент ДТП ОСОБА_1 був військовослужбовцем ЗСУ та проходив службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 у м. Шепетівка на посаді солдат-водій та перебував у відрядженні в м. Маріуполь. В ході досудового розслідування кримінального провадження за фактом даної ДТП встановлено з відеозапису із камери спостереження на перехресті вулиць Митрополитської та пров. Будівельників в Центральному районі м. Маріуполя, що о 16:05 год. загоряється «зелений» сигнал світлофора для автомобіля «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_4 , який почав рух. Також, на відео з`являється автомобіль «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 , який прямує в сторону перехрестя не скидаючи швидкості. О 16 год. 05 хв. 34 сек. автомобіль «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_4 .

Кримінальне провадження щодо вищевказаного ДТП закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, а відповідні матеріали направлено до Військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у ЗСУ - військової комендатури м. Маріуполь для складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 . Однак, протокол не складався у зв`язку зі спливом строків, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП.

Оскільки військова частина НОМЕР_1 25.05.2021 року через Шепетівське управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області в добровільному порядку виконала рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.12.2020 року у справі №924/912/20 та сплатила на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 87 635 грн. 56 коп. регламентної виплати, 750 грн. послуг аварійного комісара та 4400 грн. 50 коп. судових витрат, просить суд в порядку регресу стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 92786 грн. 06 коп. виплаченого відшкодування та 2270 грн. сплаченого судового збору

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.06.2021 року відкрито провадження в справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін на 10 год. 30 хв. 20.07.2021 року, яке за клопотанням представника позивача та представника відповідача відкладено до 09 год. 20 хв. 07.09.2021 року.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 14 год. 00 хв. 29.09.2021 року.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.09.2021 року за клопотанням представника позивача розгляд справи призначено в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів представника позивача, а саме «EasyCon» та через відсутність технічної можливості проведення судового засідання відкладено до 11 год. 00 хв. 28.10.2021 року, через перебування головуючого судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню до 09 год. 00 хв. 26.11.2021 року та за клопотання представника позивача до 10 год. 30 хв. 13.12.2021 року.

28.10.2021 року та 25.11.2021 року представником відповідача подано до суду письмові пояснення щодо суті позовних вимог, у яких останній вважає, що позов задоволенню не підлягає через недоведеність позивачем своїх позовних вимог. Вказує, що позовні вимоги необґрунтовані, оскільки рішенням суду встановлено, що власником транспортного засобу марки «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , не була застрахована цивільно-правова відповідальність у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За наявності полісу відшкодування заподіяних збитків здійснювалось би страховою компанією, при цьому позивач жодних збитків за виключенням франшизи не отримав би. А тому всі ризики відсутності обов`язкового страхування, в тому числі і збитки в розмірі, зазначеному в позові, несе в/ч НОМЕР_1 . Також вважає, що в рішенні суду винним у ДТП визнано ОСОБА_5 , а тому незрозумілим є вибір відповідачем по даному позову ОСОБА_1 . Враховуючи наведене, просив у задоволенні позову відмовити.

22.11.2021 року командиром в/ч НОМЕР_1 подано відповідь на письмові пояснення представника відповідача, у яких звертає увагу на те, що транспортний засіб марки «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 , відноситься до спеціальної геодезичної техніки та призначений для виконання спеціальних геодезичних робіт, а тому у відповідності до п. 6 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відноситься до транспортних засобів щодо яких встановлено коригуючий коефіцієнт. Крім того, вказує на те, що згідно постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 28.03.2017 року ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення за с. 172-15 КУпАП за недбале ставлення до військової служби, а саме: будучи старшим машини ГАЗ-66, д.н. НОМЕР_2 не вжив відповідних заходів щодо виконання поставленого завдання по перевезенню особового складу та не забезпечив дотримання водієм солдатом ОСОБА_1 військової машини правил дорожнього руху, вимог безпеки і встановленої швидкості, в результаті чого 20.02.2017 року о 16 год. на перехресті пр.. Будівельників та вул. К.Лібкнехта в м. Маріуполь відбулась ДТП за участю автомобіля марки «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 . А тому на час ДТП за кермом перебував ОСОБА_1 і саме дії останнього призвели до її виникнення, а тому просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав повністю з підстав, наведених у ньому та письмових поясненнях, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, представник позивача подав заяву, у якій просив розгляд справи провести у його та позивача відсутність, в його задоволенні відмовити повністю з підстав, зазначених у письмових поясненнях.

Заслухавши представника позивача, з`ясувавши думку представника відповідача, викладену у поданих письмових заявах та поясненнях, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.
Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Частина 1 статті 1188 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.
Аналіз положень ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди. За цим правилом відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Статті 1187, 1188 ЦК України встановлюють правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб`єктного складу відповідальної особи (обов`язок відшкодування шкоди покладається на вказану у законі особу - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
Таким чином, положення ст.ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
Як встановлено в суді та вбачається із витягу з наказу начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України (по особовому складу) № 26-РС від 30.04.2015 року відповідачем ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки, у зв`язку з чим його зараховано до складу Збройних Сил України, присвоєно звання солдат та призначено на посаду водія-топогеодезиста топогеодезичного взводу відділу забезпечення ВОС-837037А.

В грудні 2016 року ОСОБА_1 вибув для виконання бойових завдань до ОТУ «Маріуполь», де 20.02.2017 року на перехресті вул. Карла Лібкнехта (нова назва Митрополитська) та провулку Будівельників у м. Маріуполь Донецької області, керуючи автомобілем «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , який належить ОСОБА_3 . Під час ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Також судом встановлено, що за фактом вищевказаної ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000595 від 20.02.2017 року було внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч.1 ст. 415 КК України.

Постановою слідчого військової прокуратури Маріупольського гарнізону Маголи О.Я. від 20.04.2017 року кримінальне провадження №0000595 від 20.02.2017 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України. Копію постанови та матеріалів кримінального провадження направлено до військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у ЗСУ - військової комендатури м. Маріуполь для складання адміністративного протоколу відносно військовослужбовця ОСОБА_1 , оскільки в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що автомобіль «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 виїхав на перехрестя вул. К.Лібкнехта та пр. Будівельників у м. Маріуполь Донецької області на зелений сигнал світлофора, після чого на нього виїхав автомобіль «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 , де допустив зіткнення із ним.

Наказом начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України № 11 від 15.03.2017 року водію зведеної топогеодезичної групи військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за вчинення 20.02.2017 року у зоні проведення антитерористичної операції, оперативно-тактичне угрупування «Маріуполь» дорожньо-транспортної пригоди, неналежне виконання своїх обов`язків та за порушення ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено догану.

27.02.2017 року власник автомобіля «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_4 подав до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) повідомлення про ДТП, яка сталась 20.02.2017 року та звернувся із заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті вказаної ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність військової частини НОМЕР_1 не була застрахована.

26.10.2017 року в рахунок відшкодування заподіяної шкоди МТСБУ здійснило виплату ОСОБА_4 в розмірі 87635 грн. 56 коп.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 08.12.2020 року у справі №924/912/20, залишеним без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 року, стягнуто із військової частини НОМЕР_1 на користь МТСБУ 87 635 грн. 56 коп. регламентної виплати, 750 грн. послуг аварійного комісара та 4400 грн. 50 коп. судових витрат.

Згідно платіжних доручень №№ 238, 239, 240, 241 від 24.05.2021 року військовою частиною НОМЕР_1 добровільно перераховано стягнуті за рішенням суду 87 635 грн. 56 коп. регламентної виплати, 750 грн. послуг аварійного комісара та 4400 грн. 50 коп. судових витрат.

Із зазначених вище судових рішень, які набрали законної сили, вбачається, що на час вчинення ДТП ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу за контрактом, а автомобіль марки «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 , яким він керував на час ДТП перебував на балансі військової частини НОМЕР_1 та належав їй на праві оперативного управління.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).
Відносини між ОСОБА_1 та позивачем щодо проходження військової служби врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Згідно ч. 1, 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаний із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач, будучи військовослужбовцем, завдав шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка здійснила відшкодування шкоди внаслідок вчинення ним ДТП у період несення служби та виконання функцій військовослужбовця.
Питання щодо матеріальної відповідальності військовослужбовців (станом на час виникнення спірних правовідносин) були врегульовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року (втратило чинність на підставі Закону № 160-IX від 03 жовтня 2019 року, далі - Положення). Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Згідно пункту 2 Положення, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

У пункті 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Пунктом 7 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.

Згідно п.8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до п. 10 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.

Отже, доводи позивача про те, що відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України військовачастина НОМЕР_1 має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в розмірі всієї суми виплаченого відшкодування, є безпідставними, оскільки нормами законодавства (п.10 Положення) встановлено розмір матеріальної відповідальності - не більше місячного грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція (стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі місячного грошового забезпечення) у аналогічних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року по справі № 161/175/17.

Так як з вини відповідача ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої була завдана шкода, оскільки саме він, перебуваючи за кермом автомобіля марки «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 , порушив правила дорожнього руху, що вбачається з досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, як це передбачено п. 10 Положення, оскільки шкоду заподіяно неналежним виконанням ним службових обов`язків, вчинення ДТП, на що вказує, в тому числі наказ №11 від 15.03.2017 року про оголошення йому догани за це.

Покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності не відповідає вимогам зазначеного Положення, оскільки матеріали справи не містять даних про вчинення умисних протиправних дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину або посилання на наявність інших обставин, за яких настає повна матеріальна відповідальність.

Доводи відповідача про те, що відповідальність в даному випадку повинна нести військова частина НОМЕР_1 , оскільки вона не застрахувала транспортний засіб «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 , не заслуговують на увагу, оскільки відповідачу, перед експлуатацією даного транспортного засобу було відомо, що транспортний засіб не застрахований і його експлуатація без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, забороняється, однак він порушив вимоги чинного законодавства, керував транспортним засобом, з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, були пошкоджені транспортні засоби, відтак він повинен нести відповідальність за фактично завдану шкоду, однак у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, оскільки шкоду заподіяно недбалим виконанням ним службових обов`язків.

Крім того, не заслуговують на увагу покликання представника відповідача на те, що судовим рішенням визнано винним у вчиненні ДТП ОСОБА_5 , оскільки розглядаючи справу господарський суд встановив, що виникнення ДТП обумовлено в тому числі неправомірною поведінкою старшого машини «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2021 року № 390, грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 в лютому 2017 року становило 7266 грн.

З огляду на викладені вище обставини позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 у порядку регресу завданої шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі грошового забезпечення ОСОБА_1 за лютий 2017 року, що становить 7266 грн. Отже, позов підлягає до задоволення частково.

Відповідач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_5 від 01.06.2017, відтак згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» має пільги щодо сплати судового збору.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 177 грн. 74 коп. (7,83 % задоволених позовних вимог) компенсуються військовій частині НОМЕР_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 вартість виплаченого відшкодування в розмірі 7266 (сім тисяч двісті шістдесят шість) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Компенсувати військовій частині НОМЕР_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 177 (сто сімдесят сім) гривень 74 копійки за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи

Позивач: військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий 03.10.2012 року Шепетівським МВ УДМС України в Хмельницькій області, РНОКПП НОМЕР_8 .

Повне судове рішення складено 17 грудня 2021 року.

Суддя С.В. Козачук