П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року місто Київ

справа № 758/395/20

провадження №22-ц/824/2712/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Київська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 29 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Васильченко О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача Київської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Позов обґрунтовано тим, що спадкодавець ОСОБА_3 була власником Ѕ частини житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя спадкодавець ОСОБА_3 почала процес приватизації земельної ділянки під будинком разом зі своєю сестрою ОСОБА_4 та згідно договору з КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» на вказану земельну ділянку була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який був погоджений з відповідними організаціями і проведені відповідні платежі. На підставі доручення Київської міського голови даний проект землеустрою був переданий в Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київраи для затвердження та підготовки проекту рішення. Земельна ділянка під домоволодінням перебуває в користуванні родини фактично з 1949 року, а юридично з 1955 року відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 1301 від 4 жовтня 1955 року.

Рішенням Київської міської ради № 91/4155 від 15 лютого 2018 року було передано у спільну часткову власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1000 га ( кадастровий номер :0027) із земель комунальної власності територіальної громади м.Києва для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на АДРЕСА_1 з розподілом часток у справі спільної часткової власності: частка гр.-ки ОСОБА_4 - Ѕ від 0,1000 га, частка громадянки ОСОБА_3 - Ѕ від 0,1000 га..

ОСОБА_4 своє право на Ѕ частину земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєструвала, а ОСОБА_3 не встигла у зв`язку зі смертю.

ОСОБА_3 залишила заповіт на все своє майно на позивачів, які є племінниками померлої. Останні прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 серпня 2018 року по ј частини будинку та господарських будівель і споруд. У зв`язку з тим, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 не встигла завершити процес приватизації земельної ділянки, яким є проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в розумінні ст.125 ЗК України, нотаріус відмовив позивачам у зв`язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів.

18 грудня 2018 року позивачі звернулись до Київської міської ради з заявою внести зміни до рішення міськради від 15 лютого 2018 року, адже стали співвласниками житлового будинку, проте отримали відмову з формулюванням, що рішення Київської міської ради є ненормативним індивідуально-правовим актом одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому такі рішення не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Посилаючись на те, що позивачі, успадкувавши належне померлій майно, набули право на спадкування усіх її прав та обов`язків, що належали на день смерті, у тому числі право на земельну ділянку. В той же час, враховуючи відсутність зареєстрованого правовстановлюючого документа на ім`я померлої, позивачі позбавлені можливості одержати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту тільки в судовому порядку.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 29 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в який просили рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. В апеляційній скарзі посилаються, зокрема, на те, що в матеріалах справи є докази звернення з заявою про завершення приватизації земельної ділянки, яким є внесення змін в раніше винесене рішення на померлу ОСОБА_3 .

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні представники Київської міської ради - Сімак Я.К. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Про день та час розгляду справи були повідомлені шляхом направлення повідомлення на електронну адресу, причини своєї неявки суду не повідомили. ОСОБА_5 як представник апелянтів до участі у справі допущена не була, оскільки не є адвокатом.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_3 розпочато процес приватизації Ѕ частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :85:218:0027, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Київської міської ради № 94155 від 15 лютого 2018 року.

Позивачі прийняли спадщину на Ѕ частину житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , по ј кожному, на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченком с,м. 24 червня 2014 року, яким ОСОБА_3 заповіла все своє майно своїм племінникам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_3 не встигла завершити процес приватизації на Ѕ частку земельної ділянки, позивачам нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав того, що у них відсутній правовстановлюючий документ, що вбачається з листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Метелиці О.О. № 58/02_14 від 8 жовтня 2018 року.

18 грудня 2018 року позивачі звернулися в Київську міську раду з проханням внести зміни у рішення Київської міської ради № 91/4155 від 15 лютого 2018 року, оскільки стали співвласниками житлового будинку.

З відповіді Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради № 057-08/Б-5509-4579 від 21 грудня 2019 року вбачається, що рішення Київської міської ради є ненормативним індивідуально-правовим актом одноразового застосування, такі рішення вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі, успадкувавши належне померлій майно, набули право на спадкування усіх її прав та обов`язків, що їй належали на день смерті, у тому числі право на завершення приватизації Ѕ частини земельної ділянки. Однак, позивачі не звертались до Київської міської ради із заявою про завершення приватизації земельної ділянки. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що позивачами невірно обрано спосіб захисту.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального права.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до вимог ч.ч.1,3,4,9,10 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( ст.126 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації їх прав (ст.125 ЗК України).

Якщо спадкоємець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18, у постанові Верховного Сулу від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17.

Отже, встановивши, що померла ОСОБА_3 за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, яка не була завершена, а позивачі як спадкоємці померлої не зверталися до Київської міської ради із заявою про завершення приватизації земельної ділянки та видачу їм державного акта про право власності на землю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з невірно обраним способом захисту.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до викладення обставин, якими позивачі обґрунтовували свої вимоги, висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Звернення позивачів до Київської міської ради з заявами про внесення змін до прийнятого 15 лютого 2018 року рішення, не можна вважати як звернення за заявою про завершення приватизації земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 29 жовтня 2020 року залишити - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 22 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус