241/790/21
2/241/283/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

02 грудня 2021 року смт. Мангуш

Першотравневий районний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Демочко Д.О.

при секретарі Цукановій Л.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харків) про звільнення спадкового майна з під арешту, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харків) про звільнення спадкового майна з під арешту , в якому просить Зняти арешт, накладений рішенням б/н Першотравневого районного суду Донецької області 12.03.1980 р., на спадкове майно, а саме: житловий будинок літ. А-1, веранда літ. а-1, нежитлова прибудова літ. А1 -1, уборна літ. Б-1, літня кухня літ. В-1, сарай літ. Г-1, сарай літ. Д-1, погріб літ. Є/п, сарай літ. Ж-1, сарай ліг. 3-1, сарай літ. 1-1, душ літ. Л-1, сарай літ. М-1, колодязь літ. к, колодязь літ. о, огорожа літ. № 1, огорожа літ. № 2, огорожа літ. № З, огорожа літ. № 4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Фактом підтвердження родинного зв`язку між позивачкою та її матір`ю є свідоцтво про народження позивачки видане 18.11.1969 року, актовий запис за № 1416, де в графі матір записано « ОСОБА_2 ».

Мати Позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Цей житловий будинок належав спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її рідного брата - ОСОБА_3 , виданого 18.07.1992 року, реєстраційний номер № 1752.

Як спадкоємиця за заповітом, складеним матір`ю 29.04.2016 року, реєстраційний номер № 347, позивачка 02 квітня 2021 року звернулась до приватного нотаріуса Мангушського районного нотаріального округу Донецької області із проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належний померлій житловий будинок з господарськими будівлями, але отримала постанову про відмову вчинення нотаріальних дій, в якій було роз`яснено, що за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно було встановлено, що у Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис за № 2316141 про арешт накладений на житловий будинок на підставі рішення б/н Першотравневого районного суду Донецької області від 12.03.1980 року.

Арешт був накладений Першотравневим районним судом в якості одного із видів заходу забезпечення позову при розгляді цивільної справи між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про поділ колгоспного подвір`я та грошового вкладу.

Судовий розгляд спору між ними почався у 1980 році та закінчився у 1983 році підписанням мирової угоди, де зазначалось, що ОСОБА_3 залишається на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 залишається повністю грошовий вклад. Обидва в мировій угоді вказали, що не мають один до одного ніяких претензій. Дану мирову угоду затвердив Володарський районний суд Донецької області своєю ухвалою від 29 серпня 1983 року та провадження по даній справі було закрито.

Тобто, оскільки, спір між сторонами був відсутній, то арешт не був скасований швидше за все помилково.

06 квітня 2021 р. Позивач звернулася до Мангушського районного відділу виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про зняття арешту з житлового будинку, оскільки, виконавча служба повинна була відкрити виконавче провадження про накладення арешту на підставі рішення Першотравневого районного суду. Однак в усній формі позивачу було відмовлено у знятті арешту з майна -у зв`язку з неможливістю зняти арешт та рекомендовано звернутися до суду з позовом «Про зняття арешту з майна» в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку із даною ситуацією, позивачка вважає, що даний арешт підлягає скасуванню, оскільки підстав для заборони на майно померлої на даний час не має, тому просить суд зняти арешт .

На даний момент, майно що знаходиться під арештом фактично перебуває у користуванні та володінні позивачки.

Враховуючи вище наведене, позивач зняти арешт, накладений рішенням б/н Першотравневого районного суду Донецької області 12.03.1980 р., на спадкове майно, а саме: житловий будинок літ. А-1, веранда літ. а-1, нежитлова прибудова літ. А1 -1, уборна літ. Б-1, літня кухня літ. В-1, сарай літ. Г-1, сарай літ. Д-1, погріб літ. Є/п, сарай літ. Ж-1, сарай ліг. 3-1, сарай літ. 1-1, душ літ. Л-1, сарай літ. М-1, колодязь літ. к, колодязь літ. о, огорожа літ. № 1, огорожа літ. № 2, огорожа літ. № З, огорожа літ. № 4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зьявився надав суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності, просив рішення прийняти згідно чинного законодавства.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки видане 18.11.1969 року, актовий запис за № 1416, де в графі матір записано « ОСОБА_2 » ( а.с.6)

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.5). Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Цей житловий будинок належав спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її рідного брата - ОСОБА_3 , виданого 18.07.1992 року, реєстраційний номер № 1752.( а.с.7-8)

Позивачка є спадкоємицею за заповітом від 29.04.2016 року, реєстраційний номер № 347 ( а.с.9).

02 квітня 2021 року приватним нотаріусом Мангушського районного нотаріального округу Донецької області позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належний померлій житловий будинок з господарськими будівлями і роз`яснено, що за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно було встановлено, що у Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис за № 2316141 про арешт накладений на житловий будинок на підставі рішення б/н Першотравневого районного суду Донецької області від 12.03.1980 року ( а.с.13)

Арешт був накладений Першотравневим районним судом в якості одного із видів заходу забезпечення позову при розгляді цивільної справи між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про поділ колгоспного подвір`я та грошового вкладу.

Судовий розгляд спору між ними почався у 1980 році та закінчився у 1983 році підписанням мирової угоди, де зазначалось, що ОСОБА_3 залишається на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 залишається повністю грошовий вклад. Обидва в мировій угоді вказали, що не мають один до одного ніяких претензій. Дану мирову угоду затвердив Володарський районний суд Донецької області своєю ухвалою від 29 серпня 1983 року та провадження по даній справі було закрито.( а.с.12)

Відповідно до листа Голови Володарського районного суду Донецької області № 01-31/11/2021 від 22.10.2021 року в суді відсутня цивільна справа № 2-14/1983 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл грошового вкладу, бо на підставі Наказа Державної судової адміністрації України « Про затвердження Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду із зазначенням строків зберігання», вказана справа була знищена. В архіві Володарського районного суду Донецької області зберігається лише ухвала суду у справі від 29.08.1983 року про затвердження мирової угоди. (а.с.51)

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою та другою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, що передбачено у статтях 316 та 321 ЦК України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 15.03.2013 справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»,позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Відповідно до частин частині першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, що передбачено статтями 76 - 80 ЦПК України.

Однією з підстав даного позову є те, що арешт був накладений Першотравневим районним судом в якості одного із видів заходу забезпечення позову при розгляді цивільної справи між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про поділ колгоспного подвір`я та грошового вкладу. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.04.2021 року арешт на вказане нерухоме майно було зареєстровано 23.08.2005 року за № 2316141 Мангушською державною нотаріальною конторою ( а.с.11), Таким чином,суд вважає, що позивачка не виконала свій процесуальний обов`язок, передбачений частиною першою статті 81 ЦПК України, та не надала докази, які підтверджують зазначені обставини, зокрема рішення Першотравневого районного суду про накладення арешту та рішення Мангушської державної нотаріальної контори про накладення арешту.

На розсуд суду, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2021 № 88/02-31 не можна вважати допустимим доказом для підтвердження цих обставин.

Іншою підставою позову є те, що 06 квітня 2021 р. Позивач звернулася до Мангушського районного відділу виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про зняття арешту з житлового будинку, оскільки, виконавча служба повинна була відкрити виконавче провадження про накладення арешту на підставі рішення Першотравневого районного суду. Однак в усній формі позивачу було відмовлено у знятті арешту з майна -у зв`язку з неможливістю зняти арешт та рекомендовано звернутися до суду з позовом «Про зняття арешту з майна» в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, суд позбавлений можливості встановити обставину, чи відкрите виконавче провадження у Мангушському районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харків), чи перебувало таке провадження у виконанні, чи було завершено, та чи є Мангушський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харків) належним відповідачем, а отже і правомірність висунення позивачкою вимог про скасування арешту саме до вказаної особи.

Згідно положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець здійснюючи свої повноваження приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів в рамках діючого виконавчого провадження. В матеріалах справи відсутня інформація щодо законних підстав про зняття арешту.

Відповідно до ч.1,2 ст.56 Закону України Про виконавче провадження арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України Про виконавче провадження , у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У даному випадку, матеріали справи не містять доказів, що було виконано вимоги вищенаведених норм законодавства, тобто було реально вжито заходів по зняттю арешту та обтяження по закінченню виконавчого провадження.

Системний аналіз вищенаведених норм законодавства України про виконавче провадження, дає змогу дійти висновку, що виключно завершення (закінчення) виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав боржника.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Суд безпосередньо не повинен брати участі у збиранні доказів.

Суд відхиляє доводи позивачки у цій справі як такі, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи, що рішення не може ґрунтуватися на припущеннях і поясненнях однієї зі сторін, всебічно дослідивши усі обставини справи та письмові докази, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за відсутності належних та допустимих доказів.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивачку.

Керуючись статтями 10-13, 76-81, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харків) про звільнення спадкового майна з під арешту відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення складено 10.12.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення Першотравневого районного суду Донецької області може бути подана безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.О. Демочко