КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 707 500 грн.

Крім того, Позивачем було подано заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовано тим, що відповідачу на праві приватної власності належить автомобіль, ціна якого відповідає розміру позовних вимог.

Зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач може відчужити автомобіль на користь третіх осіб.

Накласти арешт на автомобіль марки «Alfa Romeo», 2017 року випуску, який належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд допустився порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що відповідач відмовляється виконувати свої зобов`язання, щодо повернення заборгованості.

Вважає, що з огляду на можливість відповідача відчужити належне майно, позов необхідно забезпечити, шляхом накладення арешту на автомобіль, ціна якого є спів мірною розміру спірної заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 вказує, що майно на, яке позивач просить накласти арешт не являється предметом спору.

Зауважує, що на вказаний позивачем автомобіль вже накладено арешт в рамках виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Максимум» заборгованості за кредитним договором, а тому повторний арешт вважає необґрунтованим та таким, що не буде спрямованим на забезпечення позову ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник сторін підтримали позиції своїх довірителів.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вжиття вказаних позивачем заходів забезпечення позову є необґрунтованим.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначав, що на даний час у відповідача існує реальна можливість вільно розпоряджатись майном, на яке він просить накласти арешт, в якості забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що вартість автомобіля, на який просить накласти арешт позивач, являється співмірною ціні позову, що в судовому засіданні представник відповідача не заперечував.

Колегія суддів звертає увагу на те, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача та такі заходи забезпечення позову є обґрунтованими, адекватними та співмірними заявленим позовним вимогам.

Доводи представника відповідача спрямовані на те, що автомобіль, на який позивач просить накласти арешт, не є предметом спору не можуть бути підставою для відмови у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки вказані доводи сформовані внаслідок невірного тлумачення чинного законодавства, враховуючи відсутність обов`язкової відповідності предмету позову та майна, яким вказаний позов забезпечується.

Посилання відповідача на те, що на автомобіль вже накладено арешт, як на майно боржника в рамках виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Максимум» заборгованості за кредитним договором, не можуть спростовувати необхідність вжиття заходів забезпечення позову в рамках справи, яка перебуває на розгляді.

При цьому, колегія суддів враховує наявність кредиторських зобов`язань відповідача, як підставу для необхідності вжиття забезпечення позову, оскільки її стягнення може також в подальшому ускладнити виконання можливого рішення суду.

Таким чином, з огляду на те, що між сторонами виник спір, щодо повернення грошових коштів, враховуючи відсутність у відповідача власного нерухомого майна, наявність кредиторських зобов`язань, можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідача, колегія суддів приходить до висновку, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль Alfa Romeo Giulia, який належить ОСОБА_2 .

Апеляційний суд зауважує, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а арешт транспортного засобу не позбавляє позивача права користування ним.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль Alfa Romeo Giulia (2017 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «14» грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: