Ухвала

14 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 334/11217/13

провадження № 61-19240ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав, відносно малолітнього ОСОБА_3 , 2007 року народження.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2014 року, в якому просив заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2014 року у цій справі скасувати та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2014 року у цій справі задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2014 року скасовано.

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року у частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишено без задоволення. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалося й апеляційним судом не переглядалося.

28 листопада 2021 року до Верховного Суду в електронній формі надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким його вимоги задовольнити.

Касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду, оскільки оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Разом з цим, касаційна скарга ОСОБА_1 містить клопотання щодо звільнення від сплати судового збору на підставі статті 136 ЦК України, не надавши, при цьому, жодного документа на підтвердження підстав для такого звільнення.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для звільнення заявника від сплати судового збору з огляду на таке.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вищезазначена норма закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться у безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі. З метою недопущення зловживання процесуальними правами суд має враховувати: предмет спору, наявність у особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків у банківських та інших фінансових установах та можливість розпорядження ними, вік особи та її працездатність, склад сім`ї та наявність утриманців тощо.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.

З огляду на зазначене, заявнику необхідно надати докази на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору, серед яких можуть бути довідки про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо, або документи, що підтверджують сплату судового збору.

Указане ґрунтується на такій конституційній засаді судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України) та узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

За таких обставин, у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

У зв`язку з наведеним заявникові потрібно сплатити судовий збір за подання цієї касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі первісного позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2013 року мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 1 147 грн.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі первісного позову) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру (усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні) ставка судового збору становить 0,1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, отже становить суму у розмірі 458 грн 80 коп. (114 грн 70 коп.*2*200%).

Ураховуючи характер спору, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 458 грн 80 коп.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору.

Крім того, відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 листопада 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 13 січня 2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян