Ухвала

Іменем України

17 грудня 2021 року

місто Київ

справа № 758/4829/20

провадження № 61-19496ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза Вітрів»,

треті особи: Приватне підприємство «Сталкер», Товариство з обмеженою відповідальністю «Тез Тур»,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Гаращенка Д. Р., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

ОСОБА_1, ОСОБА_2, який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , уквітні 2020 року звернулися до суду із позовом, у якому, з урахуванням збільшених позовних вимоги, просили стягнути на їх користь відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди у розмірі 545 244, 08 грн, завданої внаслідок неналежного виконання договору перевезення.

Стислий виклад змісту рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Суд першої інстанції зробив висновок, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою без додержання вимог, передбачених статтями 175, 177 ЦПК України, зокрема, позивачами не надано докази на підтвердження сплати судового збору.

Встановивши, що предметом позову є вимоги про стягнення витрат та відшкодування шкоди внаслідок неналежного виконання умов договору перевезення, тобто правовідносини, які регулюються спеціальними законами, як то Повітряним кодексом України та Авіаційними правилами України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», суд першої інстанції зробив висновок, що позивачі звернулися не за захистом їх прав як споживачів, відповідно на них не поширюються пільги, визначені Законом України «Про захист прав споживачів».

Позивачі, обґрунтовуючи підстави звільнення від сплати судового збору за подання позову, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», додатково зазначили, що ОСОБА_2 є безробітним, а ОСОБА_1 є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» (далі - ТОВ «АК «Роза Вітрів»), треті особи: Приватне підприємство «Сталкер», Товариство з обмеженою відповідальністю «Тез Тур», залишено без розгляду.

Суд першої інстанції зробив висновок, що позивачами недоліки позовної заяви не усунуто. Стосовно застосування Закону України «Про захист прав споживачів» суд першої інстанції раніше зазначав, що наведений Закон не поширюється на позивачів у спірних правовідносинах. Доводи ОСОБА_2 про те, що він є безробітним, спростовано відомостями про припинення виплати допомоги у зв`язку із безробіттям. Щодо звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 , суд першої інстанції зазначив, що пункт 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначає, що судовий збір не справляється за подання заяв, апеляційної та касаційної скарги, відповідно за подання позовної заяви позивач має здійснити сплату судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року скасовано ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що залишення позову без руху та без розгляду з підстав несплати судового збору відбулося на стадії проведення підготовчого провадження, коли оцінка застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин неможлива та не відповідає завданню підготовчого провадження (частина перша статті 189 ЦПК України), визнав, що ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Також суд апеляційної інстанції наголосив, що суд першої інстанції припустився надмірного формалізму та вдався до правового пуризму, чим фактично позбавив заявника права на доступ до правосуддя, оскільки визначення положень законодавства, які регулюють спірні правовідносини, здійснюється під час вирішення спору по суті та ухвалення остаточного рішення, а не на стадії підготовчого провадження.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ТОВ «АК «Роза Вітрів» 30 листопада 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, залишити в силі ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року з підстав порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. На переконання заявника, суд апеляційної інстанції скасував законну ухвалу суду першої інстанції, оскільки право суду на залишення позову без руху після відкриття провадження у справі визначено частиною одинадцятою статті 187 ЦПК України та у подальшому залишення позову без розгляду - частиною тринадцятою наведеної статті.

Наведе відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі № 910/5120/20.

На переконання заявника, частина друга статті 197 ЦПК України не містить вичерпного переліку процесуальних дій, які здійснюються під час здійснення підготовчого судового засідання.

Заявник вважає, що суду першої інстанції обґрунтовано встановив відсутність підстав для звільнення позивачів від сплати судового збору, оскільки позивач ОСОБА_2 не надав докази на підтвердження його майнового становища, а позивач ОСОБА_1 відповідно до змісту позовної заяви не є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду після її перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулися до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок неналежного виконання договору перевезення.

Суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі, визначив здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у справі № 758/4829/30 призначено підготовче засідання.

У зв`язку із повторним автоматизованим розподілом справи № 758/4829/20 новим складом суду позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , залишено без руху на підставі частини четвертої статті 177 ЦПК України, суд роз`яснив наслідки невиконання вимог суду, передбачені пунктом 8 частини першої статті 257 ЦПК України, що можуть мати наслідком залишення позову без розгляду.

Оскільки недоліки позовної заяви не усунуто, докази на підтвердження сплати судового збору позивачами не наведено, суд першої інстанції залишив позов без розгляду, оскільки провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивачі не усунули ці недоліки у встановлений судом строк.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, встановив порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, зазначив, що таке рішення перешкоджає подальшому провадженню у справі, оскільки залишення позову без руху на стадії підготовчого провадження не відповідає завданню такого провадження, визначеному частиною першою статті 189 ЦПК України.

Оцінка доводів касаційної скарги

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову без розгляду (пункт 16 частини першої статті 353 ЦПК України).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , не погоджуючись із ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року, скористалися своїм правом на апеляційне оскарження зазначеного рішення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилалися на те, що суд першої інстанції із порушенням норм процесуального права залишив позов без розгляду, оскільки вони звільнені від сплати судового збору на підставі закону; додаткові письмові докази свідчать про те, що суд міг звільнити їх від сплати судового збору .

Суд апеляційної інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги та оцінивши підстави залишення судом першої інстанції позову без розгляду, зробив висновок про порушення судом норм процесуального права.

Верховний Суд погоджується із таким висновком, з огляду на таке.

Згідно із частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Підстави залишення позову без розгляду визначені частиною першою статті 257 ЦПК України.

Серед передбачених наведеною правовою нормою підстав наявні, зокрема такі: позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи (пункт 2), провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк (пункт 8).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/5120/20 щодо можливості застосування норм процесуального права (частин одинадцятої, тринадцятої статті 176 і пункту 8 частини першої статті 226 ГПК України) на стадії підготовчого провадження або на стадії розгляду справи по суті, зробив такі висновки.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Зазначені процесуальні норми не містять жодних застережень щодо допустимості залишення позову без розгляду виключно до закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у разі, якщо позивач не усунув недоліків оформлення позовної заяви, які полягають у несплаті або недоплаті судового збору.

Враховуючи наведене, зазначені мотиви суду апеляційної інстанції щодо скасування ухвали Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року є помилковими, втім це не призвело до ухвалення неправильного рішення з огляду на таке.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції наголошували на тому, що вони звільнені від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції Закону України від 22 травня 2015 року №484-VIII) визначено перелік категорій осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

На підставі Закону України від 22 травня 2015 року №484-VIII частина перша статті 5 Закону України «Про судовий збір» викладена в іншій редакції, відповідно до якої положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів (за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав) виключено.

У Законі України «Про захист прав споживачів» завжди була норма про звільнення споживачів від сплати судового збору (раніше - мита). Проте змінами до Закону України «Про судовий збір» із переліку категорій позивачів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, виключили позивачів, які звертаються до суду за захистом своїх прав як споживачі.

Позивачі у справах про захист своїх прав як споживачів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як це передбачено статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 рік, № 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 522/23076/16-ц (провадження № 61-26591сво18) щодо відшкодування майнової та моральної шкоди з компанії авіаперевізника.

У наведеній справі суд касаційної інстанції встановив безпідставне покладення на позивача, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов`язку зі сплати судового збору.

Вирішуючи питання, чи підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів», а також про визначені цим Законом пільги до позивачів, Верховний Суд враховує такі обставини та зробив такі висновки.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , звертаючись із позовом, зазначили, що спір виник у зв`язку з невиконанням договору перевезення туристів, що мало здійснюватися рейсом зазначеної авіакомпанії.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3 частини першої наведеного Закону).

Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17 частини першої Закону).

Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої Закону).

Згідно з частиною першою статті 1-1 цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

За правилом частини четвертої статі 10 Закону за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Наведені терміни та визначення Закону України «Про захист прав споживачів» дають підстави для висновку, що позивачі, укладаючи договір перевезення, є споживачами послуг авіаперевезення, відповідно авіакомпанія є виконавцем цих послуг, тому наведений Закон підлягає застосуванню у справі № 758/4829/20, а визначені цим Законом пільги поширюються на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 .

Наведе свідчить, що суд першої інстанції помилково вважав, що на позивачів не поширюються пільги, визначені Законом України «Про захист прав споживачів», тому безпідставно поклав на позивачів обов`язок зі сплати судового збору у справі № 758/4829/20.

Отже, Верховний Суд визнає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування ухвали Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року, яка постановлена із порушенням норм процесуального права.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду справи мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain»).

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

На підставі аналізу змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення можливо зробити висновок, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза Вітрів», треті особи: Приватне підприємство «Сталкер», Товариство з обмеженою відповідальністю «Тез Тур», про відшкодування майнової та моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак