У Х В А Л А

22 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 638/19617/15-ц

провадження № 61-2046ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року, додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про стягнення заборгованості зі сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - ВДВС) про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 203 878,48 грн.

Позов обґрунтований тим, що 11 липня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народився син - ОСОБА_3 . 08 грудня 2006 року шлюб між сторонами розірвано.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2006 року затверджена мирова угода, згідно з якою відповідач зобов`язався сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 500,00 грн щомісяця, починаючи з 21 березня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2014 року в позові відмовлено.

12 лютого 2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист у справі № 2-3151/2006, який 14 лютого 2015 року пред`явлено до ВДВС.

Постановою державного виконавця Мінькової В. В. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3451/2006 від 12 лютого 2015 року про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на утримання сина у твердій грошовій формі у розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 21 березня 2006 року. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, тому ОСОБА_1 просила стягнути заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 203 878,48 грн та зобов`язати державного виконавця Мінькову В. В. провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням індексації та пені.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 індексацію заборгованості аліментів, яка утворилась за період з 01 березня 2015 року до 01 грудня 2015 року, у розмірі 241,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня, тому у позові необхідно відмовити.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 липня 2020 року в позові про зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у стягненні пені, оскільки відповідач ОСОБА_2 не має заборгованості зі сплати аліментів.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 9 640,00 грн. Зобов`язано Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногорському та Новобаварському районах міста Харків Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) привести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у відповідність до вимог закону, з урахуванням індексації. В іншій частині позову відмовлено.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 поштовим зв`язком направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року, додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості та пені зі сплати аліментів, а тому відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

У касаційній скарзі не викладено аргументів щодо обґрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року, додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року та постанова Харківського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року, додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про стягнення заборгованості зі сплати аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко