Справа № 349/1580/20
Провадження № 2/349/52/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 лютого 2021 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Могили Р.Г.,

за участі секретаря судового засідання Матасової Н.М.,

учасники судового провадження:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Олексюк Л.В.,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Окуневич М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №349/1580/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 з вимогами:

- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати у присутності осіб, які були присутні, поширену нею недостовірну інформацію, що її чоловік ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 в такий же спосіб вибачитись за нанесені ОСОБА_1 образи, висловлені в непристойній формі під час події, яка мала місце 26 червня 2020 року;

- стягнути з неї моральну шкоду в розмірі 75 000,00 грн.

На обґрунтування позову зазначила, що вона разом із своєю сім`єю проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є їхньою сусідкою та між ними часто виникають суперечки щодо погодження меж земельних ділянок. Зокрема, 26 червня 2020 року приблизно о 16 год вона разом із чоловіком та двома дітьми перебувала на своїй присадибній ділянці. В цей час до них підійшла сусідка ОСОБА_2 , яка почала суперечку щодо меж земельної ділянки , в ході якої ображала її , назвала її жінкою легкої поведінки, але в більш непристойній формі, а також в присутності односельчанки ОСОБА_6 розповсюдила неправдиву інформацію, що її чоловік не є батьком їхніх дітей.

Посилаючись на роз`яснення пленуму Верховного Суду України, які викладені в п.16 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач вважає, що інформація поширена відповідачем має для неї негативний характер, порушує її немайнові права та не може бути визнана оціночним судженням.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Окуневич М.В. подав відзив на позовну заяву, де відповідач заперечила проти позову з таких підстав.

По-перше, обставини , які викладені в позовній заяві не повністю відповідають фактичним обставинам, які мали місце 26 червня 2020 року. В цей день образливі слова в її адресу спочатку сказала позивач ОСОБА_1 про те, що її мама "гуляща", а вона "нагуляна". На що вона відповіла їй - " запитай свого чоловіка від кого він і дай відповідь йому і його мамі від кого твої діти". Також зазначила , що коли вона була в добрих стосунках із позивачем, остання не раз їй говорила, що свекруха казала, що діти не від її сина ОСОБА_7 .

По-друге, вважає, що інформація про яку вона дізналась від позивача та її свекрухи і яку позивач просить спростувати, за своїм характером є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Олексюк Л.В. позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Окуневич М.В. в судовому засіданні заперечили проти позову з підстав наведених у відзиві, просили у задоволені позову відмовити.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 03 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін в судове засідання.

16 грудня 2020 року позивачем подано заяви про виклик свідків та про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог.

Ухвалою судді від 22 січня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про повернення сплаченої суми судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог.

Під час розгляду справи по суті суд сприяв примиренню сторін, однак сторони не досягнули примирення.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Заслухавши вступне слово сторін, їхніх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю з огляду на таке.

З довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_1 , 1981 року народження, жительки с.Чесники, Рогатинського району, яка складена 11 вересня 2020 року дільничим Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області вбачається, що 26 червня 2020 року приблизно о 16 год на земельній ділянці в с.Чесники Рогатинського району між сусідами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які перебувають у неприязних відносинах з приводу меж їхніх суміжних земельних ділянок мав місце словесний конфлікт, в ході якого вони висловлювалися нецензурними словами . Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 та інших осіб не складався, оскільки відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

З копій свідоцтв про народження вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідок ОСОБА_3 дав показання про те, що 26 червня 2020 року приблизно о 16 год він з дружиною , дітьми та сусідкою на своїй присадибній земельній ділянці складали сіно. В цей час до них підійшла сусідка ОСОБА_2 , з якою вони перебувають у неприязних відносинах і яка висловлювалася в їхню сторону нецензурними словами. Також під час цього конфлікту ОСОБА_2 в присутності дітей та сусідки ОСОБА_6 сказала, що його діти "нагуляні".

Аналогічні показання дала свідок ОСОБА_6 , яка є двоюрідною сестрою позивача.

Суд не дає оцінку такому доказу, як копії протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР 18 №376851, складеного 06 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с.Чесники, Рогатинського району, Івано-Франківської області, оскільки він не містить інформацію щодо предмета доказування, а саме: події , яка мала місце 26 червня 2020 року.

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Таке право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

За положеннями статей 270, 297 ЦК України окремим видом особистих немайнових прав є право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтями 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Частиною другою статті 302 ЦК України на особу, яка поширює інформацію, покладено обов`язок переконатися в її достовірності.

За практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. У свою чергу національна влада може втрутитися у процес реалізації норми статті 10 Конвенції, якщо, зокрема, це передбачено законом, направлено на захист репутації або інших прав осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

В рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

Отже, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 347/2475/15-ц (провадження № 61-530св18).

На підставі наведеного та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що поширена відповідачем відносно позивача інформація, що її чоловік ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є оціночним судженням, та відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_2 спростувати поширену нею відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, що її чоловік ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також зобов`язати вибачитись за нанесені їй образи, та стягнути з неї моральну шкоду в розмірі 75 000 грн, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційному суду або через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 22 лютого 2021 року.

Суддя Р.Г. Могила