ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» лютого 2021 року

м. Харків

справа № 635/2077/14-ц

провадження № 22ц/818/451/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», представник позивача Демчук О.В.,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представники відповідачів Варфоломєєва С.В., Скляр М.С., Товариство з обмеженою відповідальністю «Ловланік»

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року в складі судді Юдіна Є.О.

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ловланік» про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 27 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, згідно додатку № 1 до договору, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 25 травня 2018 року. За користування кредитними коштами позичальник повинен сплатити проценти у розмірі 13,0% річних у порядку, встановленому пунктом 1.3 кредитного договору. За користування кредитними коштами понад встановлений договір термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі. За порушення термінів погашення процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом Національного банку України у гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, за кожний день прострочення, включаючи день погашення заборгованості.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 27 травня 2008 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ловланік» та ОСОБА_2 укладені договори поруки № П1-0 та № П2-0, відповідно до умов яких поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі, за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій, відповідальність поручителів та позичальника є солідарною.

Зазначив, що всупереч умов кредитного договору позичальник не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості за кредитом та процентами з травня 2012 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Вказав, що на адреси поручителів банком направлено вимоги від 13 січня 2014 року за № 30-11/7315, № 30-11/7318 про необхідність погашення простроченої заборгованості на протязі 31 календарного дня з дня отримання вимоги, а у разі їх невиконання - про зміну терміну повернення всієї суми кредиту та дострокове повернення кредиту і процентів у повному обсязі, однак дані вимоги не виконані.

Посилався на те, що станом на 17 лютого 2014 року заборгованість за кредитним договором складає 75 556,30 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 17 лютого 2014 року еквівалентно 652 844,24 грн, з яких 70 616,39 доларів США - заборгованість за кредитом, в тому числі, 17 282,87 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 2889,71 доларів США - прострочена заборгованість за процентами; 1718,01 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 332,19 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Просив стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 солідарно ОСОБА_2 , з ОСОБА_1 солідарно з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ловланік» заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 75 556,30 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 652 844,24 грн; стягнути з відповідачів на користь банку понесені судові витрати у рівних частках з кожного по 1218,00 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ловланік» на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 75 371,16 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 651 244,50 грн; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ловланік» на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» сплачений судовий збір у рівних частках з кожного по 1218,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року змінено в частині визначення порядку стягнення коштів, вказавши, що солідарному стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягає з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ловланік» з кожного окремо; в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог банку в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, стягнення з поручителя ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором № 0 в розмірі 75 371,16 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 17 лютого 2014 року еквівалентно 651 244,50 грн, судового збору в розмірі 1218,00 грн відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що її не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. Вказала, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, він є необґрунтованим, завищеним. Вона не отримувала повідомлення про встановлення нової процентної ставки, а довідка про заборгованість не дає можливості встановити суми погашення пені та правильність нарахування відсотків та пені. Зазначила, що вимогу про дострокове повернення кредиту вона не отримувала, тому на момент подачі позову права банку не були порушені. 27 березня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1, в якій змінено графік погашення кредиту за договором, а саме позичальник зобов`язується не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати укладення цієї додаткової угоди докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення. У випадку невиконання позичальником зобов`язання, встановленого цим пунктом додаткової угоди протягом 30 календарних днів з дати укладення цієї додаткової угоди, банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахованої плати за кредит у порядку, встановленому договором та/або визнати цю додаткову угоду такою, що втратила чинність, однак банк після цього не звернувся до суду з позовом, в тому числі, і до неї, як поручителя ані протягом 30 календарних днів, ані у шестимісячний строк. Вказала, що у розрахунку заборгованості відсутня дата сплати погашення заборгованості за 2013 рік в сумі 113 499,70 грн. Після прийняття рішення банком про зміну строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, у нього не було права нараховувати будь-які відсотки та пеню.

02 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «УкрСиббанк» надійшов відзив, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що у довідці - рахунку заборгованості проведено детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, зокрема, вказано загальну суму заборгованості, конкретизовано дати та суми платежів, проведених боржником за кредитом та наведено загальний залишок заборгованості за кредитним договором. Вказав, що банком дотримано усіх вимог законодавства щодо надання споживачеві інформації про усі істотні умови договору. Сторонами у кредитному договір чітко передбачено детальний розпис процентної ставки, розмір кредиту та розмір щомісячних платежів позичальника. Зазначив, що банку надано право, а не обов`язок у визначені строки звернутися до відповідачів із вимогою про дострокове погашення кредиту, однак банк вказаним правом не скористався та не застосував спеціальний порядок звернення до боржників із вимогами про звернення стягнення заборгованості. Посилався на те, що банком було повністю дотримано усіх вимог законодавства і кредитного договору про порядок направлення вимоги позичальнику і поручителям, а отже зазначення відповідачки про порушення її права при направленні вимоги є безпідставними.

15 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з урегулюванням спору між нею та банком мирним шляхом. В суді апеляційної інстанції представник банку пояснив, що дійсно велися між банком та ОСОБА_2 перемови щодо урегулювання спору, однак, позитивних результатів ці перемови не надали. Тому, просив продовжити слухання справи. Заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення у зв`язку з недоведеністю причин її відкладення та тривалістю розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що позичальник не виконував належним чином своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню з боржника та поручителів солідарно.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 100 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 485 000,00 грн, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

Відповідно до пункту 1.3.1 цього договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 13,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов цього договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Згідно пункту 1.2.2 цього договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 25 травня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін (а.с.10-16).

27 березня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27 травня 2008 року, відповідно до умов якої сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту за договором у редакції, що додається.

Також, домовились про те, що позичальник зобов`язується не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати укладення цієї додаткової угоди докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення (якщо забезпечення за договором надає третя особа) відповідних договорів про внесення змін та/або додаткових угод до усіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладені у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за договором, на зміну зобов`язання, обумовлену підписанням цієї додаткової угоди. У випадку невиконання позичальником зобов`язання, встановленого цим пунктом додаткової угоди протягом 30 календарних днів з дати укладення цієї додаткової угоди, банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахованої плати за кредит у порядку, встановленому договором та/або визнати цю угоду такою, що втратила чинність (а.с.20).

27 травня 2008 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ловланік» укладено договір поруки № П1-0 та цього ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № П2-0, відповідно до умов яких поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі, суми кредиту, регресу). сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителів і боржника є солідарною (а.с.25-27, 28-30).

На адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ловланік» 21 січня 2014 року банк направив вимоги від 13 січня 2014 року, в яких вимагав погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. Також, повідомив про те, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, банк вимагає виконання зобов`язань за договором (а.с.48, 49, 50, 51, 52).

24 січня 2014 року ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ловланік» отримали вказані вимоги (а.с.53).

За розрахунком банку за відповідачами існує заборгованість за кредитним договором, яка станом на 17 лютого 2014 року склала 75 556,30 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 17 лютого 2014 року еквівалентно 652 844,24 грн, з яких 70 616,39 доларів США - заборгованість за кредитом, в тому числі, 17 282,87 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 2889,71 доларів США - прострочена заборгованість за процентами; 1718,01 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 332,19 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами (54-58).

В суді апеляційної інстанції представник банку пояснив, що борг протягом 7 років не погашено. Домовленостей між сторонами щодо спору не досягнуто. Тому, просив відмовити ОСОБА_2 в задоволенні апеляційної скарги.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі, застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 326/1630/16 (провадження № 61-1728св19).

У зв`язку з порушенням позичальником виконання зобов`язання за кредитним договором позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та наведених умов кредитного договору використав право вимагати дострокового стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором, звернувшись 21 січня 2014 року до відповідачки з вимогою про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 0 від 27 травня 2008 року.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 є поручителем за договором поруки від 27 травня 2008 року, укладеним між нею та банком.

Належних та достовірних доказів отримання вимоги від 13 січня 2014 року поручителем ОСОБА_2 матеріали справи не містять, тому з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, тобто з 03 березня 2014 року, кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і саме з цього часу банк втратив право для нарахування процентів за користування кредитом та нарахування неустойки.

При цьому, як вбачається з довідки - розрахунку заборгованості, заборгованість позичальника, з урахуванням відсотків та пені, розраховано банком станом на 17 лютого 2014 року, тобто в межах строку кредитування.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що вона не отримувала повідомлення про встановлення нової процентної ставки, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1.3.1 цього договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 13,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов цього договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в пункті 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що самим кредитним договором передбачено підвищену процентну ставку у разі прострочення суми основного боргу та в разі її сплати процентна ставка повертається до попередньої. При цьому, повідомлення боржників про зазначене не передбачено кредитним договором. Про підвищену процентну ставку, у випадках передбачених договором, сторони були обізнані, оскільки позичальник погодився на отримання кредиту та був ознайомлений з його умовами, а поручитель своїм підписом погодилася відповідати з боржником солідарно, сторони застережень до договору не висловлювали.

Твердження ОСОБА_2 щодо того, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, він є необґрунтованим, завищеним; що довідка про заборгованість не дає можливості встановити суми погашення пені та правильність нарахування відсотків та пені; що у розрахунку заборгованості відсутня дата сплати погашення заборгованості за 2013 рік в сумі 113 499,70 грн, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_2 на те, що 27 березня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1, в якій змінено графік погашення кредиту за договором, а саме позичальник зобов`язується не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати укладення цієї додаткової угоди докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення, у випадку невиконання позичальником зобов`язання, встановленого цим пунктом додаткової угоди протягом 30 календарних днів з дати укладення цієї додаткової угоди, банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахованої плати за кредит у порядку встановленому договором та/або визнати цю додаткову угоду такою, що втратила чинність, однак банк після цього не звернувся до суду з позовом, в тому числі і до неї, як поручителя, ані протягом 30 календарних днів, ані у шестимісячний строк, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки укладеною додатковою угодою між сторонами банку надано право, а не обов`язок у визначені строки звернутися до відповідачів із вимогою про дострокове погашення кредиту, однак банк вказаним правом не скористався та не застосував спеціальний порядок звернення до боржників із вимогами про звернення стягнення заборгованості.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що її не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про розгляд даної справи, однак її чоловік ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, скористався своїм правом на його апеляційне оскарження. ОСОБА_2 не скористалася правом на подання своїх заперечень до суду першої інстанції.

При цьому, ОСОБА_2 не була позбавлена можливості давати пояснення по суті спору, висловлювати свої доводи, міркування та заперечення проти доводів і міркувань позивача під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Проте, належних та допустимих доказів, які б мали відношення до обставин, що входять до предмету доказування у справі, та істотне значення для правильного вирішення спору і спростовували б висновок суду першої інстанції про задоволення позову, нею до суду не надано.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції, стягуючи солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ловланік» на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором, порушив порядок стягнення, оскільки як вбачається з матеріалів справи укладалося два окремих договори поруки, в яких зазначено, що кожний з поручителів несе солідарну відповідальність з боржником, а не з поручителем. У зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо порядку стягнення заборгованості підлягає зміні, замість солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ловланік» на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», визначити окреме солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що не суперечить висновку, викладеному в рішенні Апеляційного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яке є чинним. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки по суті апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року в оскаржуваній частині змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 27 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» в розмірі 75 371,16 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 651 244,50 грн, яка складається з 70 616,39 доларів США - заборгованість за кредитом, в тому числі, 17 282,87 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 2889,71 доларів США - прострочена заборгованість за процентами; 1718,01 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 332,19 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 лютого 2021 року.