19.02.2021 227/4717/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 лютого 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі

Головуючого судді Левченка А.М.,

за участі

секретаря судового засідання Коверченкової М.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Верещаги О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Добропільська міська рада Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що ОСОБА_3 , є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , на підставі рішення голови міської адміністрації Добропільської міської ради Донецької області №554 від 08.07.1993 року, ордер на житлове приміщення за №331 від 12.07.1993 року. Після реєстрації шлюбу з відповідачем, вона вселилась до зазначеної квартири та мешкала разом зі своїм чоловіком та дочкою, та на даний час там мешкають та зареєстровані. Однак, в 2007 році, з особистих мотивів, відповідач забрав свої особисті речі, залишив вищевказану квартиру і виїхав на постійне місце проживання в Воронезьку область РФ. Місце його точного фактичного проживання не відомо, оскільки зв`язок з ним перервався, хоча відповідач продовжує перебувати на реєстраційному обліку у спірній квартирі. Відповідач повністю припинив виконувати обов`язки члена сім`ї, передбачені ст.64 ЖК України, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, всі послуги, пов`язані з утриманням та оплатою житлового приміщення, несе позивач. Особисті речі відповідача у вказаній квартирі відсутні. Поштова кореспонденція на ім`я відповідача за вказаною адресою не надходить. Реєстрація відповідача змушує її нести додаткові витрати щодо сплати комунальних послуг.

Ухвалою судді від 07.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові, не заперечував проти заочного розгляду справи у відсутність відповідача.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повістки про виклик за останнім відомим місцем реєстрації, яка повернулась до суду без вручення з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті.

За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності відповідача.

Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про слухання справи, не повідомив суд про причини своєї неявки. Позивач не заперечував проти заочного вирішення справи.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 12.07.1993 року отримав ордер №331 на заняття жилого приміщення, а саме квартири, площею 38.88 кв.м., що складається з трьох кімнат за адресою: АДРЕСА_2 , на склад сім`ї з чотирьох осіб ОСОБА_3 (основний квартиронаймач), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_4 (донька). Підстава видачі ордера: розпорядження голови міської адміністрації №554 від 08.07.1993 року. (а.с.5).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24.11.2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

З копії свідоцтва про укладення шлюбу та копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з 23 лютого 1980 року перебували у шлюбі, який розірвали 28.02.2008 року. (а.с.11,12).

З акту, складеного 18.11.2020 року робітниками ТОВ «Добропільське експлуатаційне підприємство №2» за участі сусідів, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , не проживає з 2007 року. (а.с.13).

Відповідно до відмітки у паспорті ОСОБА_1 , зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 05.10.1993 року, та постійно проживає та здійснює належне його утримання, шляхом сплати комунальних платежів, про що свідчать довідки про відсутність заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, про відсутність заборгованості по оплаті за опалення. (а.с14).

Відповідач не приймає фінансової участі в утриманні квартири, не сплачує житлово-комунальні послуги, а також будь - які речі та речі повсякденного використання, які б належали відповідачу, відсутні у квартирі.

Так, під час вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Житлового кодексу Української РСР, якими передбачені права наймачів житлових приміщень та членів родини останніх.

Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до положень ст. ст.64, 65 Житлового кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За правилами ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У роз`ясненнях, що містяться в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2, зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів.

Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.

Позовні вимоги позивача, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , понад 13 років в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає, не мав перешкод в користуванні спірним житлом, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по її утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив. Поважні причини відсутності відповідача у вищезазначеному житловому приміщенні відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад тринадцять років, що відповідно до вимог ст.ст.71, 72 ЖК України дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, зокрема квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати з оплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 259, 263-265, 268, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Добропільська міська рада Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 19 лютого 2021 року.

Суддя А.М. Левченко

15.02.2021