Ухвала

16 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 761/33183/17

провадження № 61-19729ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Осаулова А. А., від 02 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В., від 08 жовтня 2021 року у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача 13 985,59 грн заборгованості за надані послуги з центрального опалення, 17 670,89 грн за постачання гарячої води, 6667,94 грн 3 % річних та інфляційних втрат.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до КП «Київтеплоенерго», в якому просив прийняти до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов, перейти до загального провадження та визнати недійсною заміну кредитора за договором відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року в частині заміни кредитора між ПАТ «Київенерго» на КП «Київтеплоенерго» в зобов`язанні за послуги по теплопостачанню та гарячому водопостачанню, неустойки, пені, відсотків річних, судових витрат на суму 38 324 грн щодо ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року відмовлено у прийнятті поданого відповідачем 02 червня 2021 року зустрічного позову ОСОБА_1 до КП «Київтеплоенерго» про визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги до спільного розгляду із первісним позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води та повернуто ОСОБА_1 матеріали вказаної зустрічної позовної заяви.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року залишено без змін.

03 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва

від 02 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 08 жовтня 2021 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник просив поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що отримав копію постанови апеляційного суду 05 листопада 2021 року.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів дають підстави для висновку, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, тому на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цей строк підлягає поновленню.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Оскаржена ухвала суду першої інстанції не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-другої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до частини третьої статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

За своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність спільного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових доказів та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов у строк, встановлений судом для подання відзиву.

Копію ухвали від 26 листопада 2018 року відповідач отримав 19 грудня

2018 року, однак зустрічний позов подав лише 02 червня 2021 року.

Встановивши вказані обставини, а також те, що спільний розгляд первісного та зустрічного позову є недоцільним, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про повернення зустрічного позову.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлений права пред`явити свій позов в загальному порядку, що правильно роз`яснив йому суд першої інстанції в своїй ухвалі.

Апеляційний суд, в силу частини другої статті 369 ЦПК України, мав право проводити розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції, якою було повернуто зустрічний позов, без повідомлення учасників справи, обґрунтовано розцінивши її як ухвалу, передбачену пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року в справі № 333/6667/20.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права у оскаржених судових рішеннях є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження на ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2021 року у справі № 761/33183/17.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта