КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13грудня 2021 року місто Київ.

Справа 753/2392/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12620/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року ( у складі судді Заставенко М.О., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 представник позивача ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в інтересах позивача ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , позивач) до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання у розмірі 2270 щомісячно з дня подання позову до закінчення навчання та стягнення аліментів за минулий період у сумі 36 260 грн. Свої позовні вимоги обгартовує тим, що повнолітній син позивача та відповідача - ОСОБА_5 - з 01.09.2019 є студентом денної форми навчання, а тому немає можливості працевлаштуватись, у зв`язку з цим всі витрати на навчання та життєдіяльністьдитини несе позивач - мати ОСОБА_5 - з якою він проживає. На даний час позивач не працює, оскільки має ослаблене здоров`я, тоді як відповідач має змогу працювати та надавати кошти на утримання дитини, яка продовжує навчання, проте не виконує цього обов`язку. Стягнення аліментів за минулий період позивач обґрунтовує тим, що відповідачу було відомо про те, що їх спільний син почав навчатись у вищому навчальному закладі, однак не надав кошти на оплату цього навчання, а тому весь тягар забезпечення навчання і життєдіяльності сина за минулий період його навчання позивач понесла самотужки.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, аліменти щомісячно з 01.02.2021 до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років, у розмірі 1 500 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням, 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд стягуючи з відповідача аліменти не врахував, що відповідач передав у власність позивача та дітей достатньо майна, за рахунок якого може бути оплачено навчання сина. Відповідач проживає в орендованій квартирі, у травні 2020 року втратив роботу (у зв`язку із карантином). Відповідно станом на липень 2021 року ОСОБА_2 є безробітним і не має можливості для повноцінного забезпечення повнолітнього сина. На утриманні Відповідача перебуває його дружина - ОСОБА_8 , яка станом на 26.07.2023 року - знаходиться на обліку у центрі зайнятості.

Звертає увагу на те, що при розгляді зазначеної справи необхідно враховувати правові позиції Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

04 жовтня 2021 року представником позивача ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано тим, що апеляційна скарга відповідача є безпідставною .

У відзиві представник позивача просить залишити скаргу без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.06.2021р. без змін. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Позивача, ОСОБА_3 понесені нею судові витрати у розмірі 4000, 00 грн. відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які Відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Ухвалою 16 вересня 2021 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

30 вересня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Для розгляду цивільної справи № 753/2392/21 (а/п 22-ц/824/12620/2021) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Пікуль А.А. суддів: Іванова, Невідома Т.О.. Розпорядженням Київського апеляційного суду від 19.11.2021 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють продовження суддею-доповідачем Пікуль А.А. розгляд судової справи № 753/2392/21 (а/п 22-ц/824/12620/2021)

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2021 року визначено склад суддів: Желепа О.В., Мазурик О.ф., Кравець В.А.

22.11.2021 року цивільну справу № 753/2392/21 (а/п 22-ц/824/12620/2021) передано судді Желепі О.В. та прийнято до провадження.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, ч.1 ст.198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 10.08.2019 розірвано, про що складено відповідний актовий запис №353 Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації атів цивільного стану Головного територіального управління юстиції./а.с.8/

У зареєстрованому шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.9/, місце проживання якого зареєстровано разом з матір`ю - позивачем - за адресою АДРЕСА_1 /а.с.5 (зворотній бік), а.с.10).

ОСОБА_5 є студентом Навчально-наукового інституту міжнародних відносин та соціальних наук, навчається за денною формою навчання за спеціальністю «Психологія», термін навчання 01.09.2019-31.08.2023 /а.с.11, а.с.87-88/, вартість навчання становить 17 600 грн за навчальний рік /а.с.87/.

15.07.2019 між подружжям на підставі вільного волевиявлення укладено Шлюбний договір, відповідно до якого спільне майно подружжя розділено між ними, та який набрав чинності у день нотаріального посвідчення, а саме 15.07.2019 та зареєстрований у реєстрі за номером 536.

На підставі витребуваних судом відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків встановлено, що дохід відповідача за 2019 склав 150 122,67 грн, за 2020 - 89 930,09 грн /а.с.38/.

Встановивши наявність доходу у відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини , яка продовжує навчання.

Дослідивши подані суду першої інстанції докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту необхідності надавати кошти на утримання повнолітньої дитини суд не приймає з огляду на те, що відповідачем не доведено, що повнолітній син не проживає з матір`ю, також суду не надано доказів, що повнолітній син працює, чи отримує інший дохід, який міг би забезпечувати мінімальний рівень життя в період його навчання.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача фінансової можливості надавати сину матеріальну допомогу на період навчання є не доведеними.

Скаржник ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою працездатного віку, оскільки протилежного матеріали справи не доводять та самим відповідачем це не заперечується. Тобто, при бажанні надати належний рівень матеріального забезпечення дитині, він має можливість в регіоні в якому він проживає заробити достатньо коштів, з яких витратити на утримання повнолітньої дитини - 1 500 грн.00 коп.

Посилання на втрату роботи під час карантину, суд першої інстанції правомірно не врахував, тому що карантин це тимчасове явище, а доказів неможливості працевлаштування суду не подані.

Посилання на те, що після розлучення позивачу та дітям була передана нерухомість не впливає на законність рішення суду, так як сам факт наявності нерухомості не свідчить про те, що така нерухомість приносить дохід , який міг би бути використаний для забезпечення життя повнолітньої дитини в період навчання.

Підстави звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину, передбачені у статті 188 СК України та не можуть бути застосовані до Відповідача, так як дитина не має власного доходу та потребує матеріальної допомоги батьків для забезпечення своїх потреб на часнавчання.

Згідно з ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. З ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Оскільки за СК України батьки мають рівні обов`язки, щодо утримання дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції правомірно задовольнив частково позов, з огляду на те, що відповідач не надав жодного переконливого доказу тому, що він з поважних причин не може виконувати свій обов`язок щодо утримання повнолітнього сина.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду , а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам Закону, а також засадам розумності та справедливості.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthersv. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів встановила, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, крім іншого, враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини 5 цієї статті якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_9 просила суд стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4000, 00 гривень, обґрунтовуючи тим, що відповідно до частини першої ст.134 та пункту 8 частини третьої ст.178 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Зазначає про те, 16.01.2021 року між Адвокатським бюро «НАТАЛІЯ МИХАЛЬЧУК ТА ПАРТНЕРИ» (далі - Адвокатське бюро) та ОСОБА_3 , як Клієнтом (РНОКПП НОМЕР_1 ), укладено Договір про надання правової допомоги №40/21. Відповідно до Розрахунку вартості правової допомоги, що є Додатком №1 до Договору Адвокатське бюро зобов`язується надавати Клієнту наступну правову допомогу у Київському апеляційному суді: підготовку правових та/або процесуальних документів, представництво інтересів Клієнта з метою захисту його прав та охоронюваних законом інтересів під час розгляду справи №753/2392/21 у Київському апеляційному суді.

До заяви про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи надано копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КВ№000493 (а.с. 129), оригінал ордеру на надання правничої допомоги на підставі договору про надання правової допомоги №40/21 від 16.01.2021 року (а.с. 130)

З огляду на вищевикладені норми та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правову допомогу в апеляційному суді має бути зменшено до 2000 грн. (вивчення апеляційної скарги та складання відзиву), оскільки розгляд даної справи здійснено у порядку письмового провадження і представницькі функції в апеляційному суді адвокатом не виконувались.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати при зверненні з апеляційною скаргою, компенсації не підлягають.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000 ( дві тисячі ) грн.. 00 коп.

Дані сторін:

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації - АДРЕСА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик