справа № 756/1027/20
головуючий у суді І інстанції Белоконна І.В.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Мостової Г.І.

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бондаренко Галини Анатоліївни на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, -

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з указаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

визнати недійсним правочин від 05 лютого 2019 року, укладений у формі розписки відповідача про отримання застави у якості забезпечення виконання основного зобов`язання;

застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення відповідачем на користь позивача та третьої особи грошей в сумі 1 500 доларів США.

Позов обґрунтований тим, що 05 лютого 2019 року між продавцями: позивачем ОСОБА_1 , третьою особою ОСОБА_3 та покупцем - відповідачем ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Косенко М.О.

Згідно з умовами договору всі доповнення та зміни до нього повинні бути укладені сторонами у письмовій формі та нотаріально посвідчені.

Сторони домовились, що продавці зобов`язуються передати квартиру покупцю, виселитися з усіма особами, що проживають разом з ними, знятися з реєстраційного обліку разом з усіма зареєстрованими в квартирі особами не пізніше 12 лютого 2019 року включно. Обов`язок продавців передати квартиру покупцю вважається виконаним в момент передачі ключів від квартири.

На початку квітня 2019 року позивачу стало відомо, що без його повідомлення та згоди, відповідач отримала від третьої особи у якості забезпечення виконання зобов`язання грошові кошти у розмірі 1 500 доларів США. У випадку не здійснення третьою особою дій, а саме: звільнення та передачі ключів від квартири у строк до 12 лютого 2019 року, грошові кошти залишаються у власності відповідача. Ці взаємні зобов`язання третьої особи та відповідача оформлені у вигляді розписки, що підписана відповідачем 05 лютого 2019 року.

Позивач згоди на передачу у заставу грошових коштів у сумі 1 500 доларів США, що є його спільною з третьою особою власністю, не надавав, що підтверджується змістом розписки, а про укладання правочину у вигляді розписки та передачу грошей позивач взагалі дізнався тільки через два місяці після її оформлення. На час укладання розписки позивач не знаходився в приміщенні нотаріуса, де вона була оформлена.

До того ж застава у вигляді передачі грошей у сумі 1 500 доларів США нотаріально не посвідчена.

Передбачена договором вимога про виселення з усіма особами, що проживають разом з ними, зняття з реєстраційного обліку разом з усіма зареєстрованими в квартирі особами не пізніше 12 лютого 2019 року включно, а також надання відповідачу ключів позивачем та третьою особою виконана. У зв`язку з несправністю ліфтів 12 лютого 2019 року, усі речі вивезені з квартири 13 лютого 2019 року. Гроші, одержані відповідачем на підставі розписки, повернуті позивачу не були.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що оспорюваний договір застави укладено в письмовій формі, його сторонами визначено суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, та посилання на договір купівлі-продажу квартири, яким встановлено основне зобов`язання, подано опис предмета застави, а також наслідки невиконання основного зобов`язання. Вимога обов`язкового нотаріального посвідчення до договору застави щодо рухомого майна законодавством України не передбачена. Вимоги договору купівлі-продажу квартири про те, що всі доповнення та зміни до цього договору повинні бути укладені сторонами у письмовій формі та нотаріально посвідчені, не стосуються оспорюваного договору застави, оскільки він не є зміною або доповненням до основного договору, а є забезпеченням виконання зобов`язання.

Позивачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження того, що договір застави був укладений дружиною без його згоди та всупереч його інтересам та інтересам їхньої сім`ї.

Зі змісту розписки вбачається, що у випадку не звільнення квартири та передачі ключів від останньої у строк 12 лютого 2019 року, грошові кошти залишаються у власності відповідача, однак вимоги п. 6.7 договору купівлі-продажу квартири виконані позивачем та третьої особою саме 13 лютого 2019 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції не встановлено, що третя особа, передаючи грошові кошти відповідачу на підставі розписки, розпоряджалася грошовими коштами, які належали їй особисто на праві приватної власності, отже третя особа розпорядилася грошовими коштами, які належать їй та позивачу на праві спільної сумісної власності. Факт передачі таких грошових коштів (спільної сумісної власності) не є справедливим, розумним, добросовісним та моральним.

Ані попередній договір купівлі-продажу квартири від 16 січня 2019 року, ані договір купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2019 року не містять умов про забезпечення виконання зобов`язання, отже укладання договору у формі розписки не є договором застави, а є доповненням до договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2019 року. Умовами договору купівлі-продажу квартири (пунктами 6.1, 6.2) визначено, що зміна умов договору можлива за угодою сторін, тобто двох продавців та покупця, а також усі доповнення та зміни повинні бути укладені сторонами у письмовій формі та нотаріально посвідчені.

Пунктом 6.7 договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2019 року визначено, що продавці (позивач та третя особа) зобов`язуються передати квартиру покупцю, виселитися та ін., а оспорюваною розпискою визначено, що звільнення та передача ключів здійснюється третьою особою. Отже, це є зміною умов договору, яка відповідно до вимог статті 654 ЦК України мала бути здійснена у письмовій формі та нотаріально посвідчена, як і договір, що змінюється. При цьому позивач не є стороною договору, укладеного у формі розписки. Такі дії відповідача та третьої особи свідчать про їх недобросовісну поведінку, спрямовану на позбавлення позивача законних майнових прав та введення його в оману щодо можливості розпоряджатися грошовими коштами, які належать йому на праві спільної сумісної власності.

Третя особа не спростовує режим спільної сумісної власності на передані грошові кошти.

Оспорюванню розпискою не встановлено зобов`язання та строк повернення відповідачем грошових коштів третій особі.

Ціна договору купівлі-продажу квартири визначена у гривнях, отже забезпечення цього зобов`язання також має бути здійснене у гривнях, а в оспорюваній розписці валютою платежу визначено долари США, що є порушенням Закону України «Про валюту та валютні операції».

Розписка укладена без згоди позивача, тобто укладена не в інтересах їх з третьою особою сім`ї, а також вона не є дрібним побутовим правочином.

Судом першої інстанції неправильно кваліфіковано оспорювану розписку як договір застави, а тому неправильно застосовано статтю 574 ЦК України, оскільки договір купівлі-продажу квартири не містить умови про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді застави, тому указана розписка є не договором застави, а заміною та доповненням до договору купівлі-продажу квартири.

Розписка містить підпис лише відповідача, а продавці як сторони договору не зазначені.

Від представника відповідача - адвоката ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що законодавством України не передбачено вимоги обов`язкового нотаріального посвідчення оспорюваного правочину.

Як зазначено у самому тексті розписки, сутність отримання грошей відповідачем полягає у забезпеченні виконання зобов`язання, передбаченого основним договором. Надаючи розписку відповідач отримала заставу у вигляді грошових коштів, як вид забезпечення виконання зобов`язання з боку третьої особи щодо звільнення та передачі ключів від квартири.

Оспорюваний правочин укладений у письмовій формі, жодна із сторін не наполягала на його нотаріальному посвідченні, що повністю відповідає чинному законодавству. Матеріали справи не містять жодного доказу того, що передані відповідачу грошові кошти є спільною сумісною власністю позивача та третьої особи.

Розписка складена відповідачем не відповідає умовам, які б свідчили про зміну умов договору купівлі-продажу квартири та повністю відповідає вимогам договору застави грошових коштів.

Позивачем у судових засіданнях суду першої інстанції та в апеляційній скарзі визнаний факт того, що ним та третьою особою порушені умови оспорюваного правочину, зазначаючи про те, що речі перенесені з квартири 13 лютого 2019 року.

Від третьої особи ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі. У вказаному відзиві ОСОБА_3 зазначила ті ж самі доводи, які викладені в апеляційній скарзі позивачем, а також підтвердила, що передала відповідачу грошові кошти, які належали їй та позивачу на праві спільної сумісної власності.

Позивач надав до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що під час складання оспорюваної розписки третя сторона наполягала на її нотаріальному посвідченні, однак їй було в цьому відмовлено, а позивач взагалі не був повідомлений про її складення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем не доведено, чому договір застави укладено у формі одностороннього правочину у вигляді розписки за підписом однієї особи (покупця), без ідентифікації сторін правочину, із зміною умов договору купівлі-продажу квартири, з покладенням зобов`язань за договором купівлі-продажу квартири після його укладення та нотаріального посвідчення на третю особу, без підписів позивача та третьої особи.

Відповідачем не спростовано того, що сума 1 500 доларів США є спільною сумісною власністю подружжя (позивача та третьої).

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги та відзиву на неї, вирішуючи доводи апеляційної скарги враховує таке.

Судом встановлено, що 05 лютого 2019 року між продавцями: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та покупцем ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Косенко М.О. (а. с. 8 т. 1).

Відповідно до пункту 6.1 договору зміна умов цього договору, його розірвання або припинення можливі лише за письмовою угодою сторін.

Усі доповнення та зміни до цього договору повинні бути укладені сторонами у письмовій формі та нотаріально посвідчені (пункт 6.2 договору).

Пунктом 6.7 договору встановлено, що продавці зобов`язуються передати квартиру покупцю, виселитися з усіма особами, що проживають разом з ними, знятися з реєстраційного обліку разом з усіма зареєстрованими в квартирі особами не пізніше 12 лютого 2019 року включно. Обов`язок продавців передати квартиру покупцю вважається виконаним в момент передачі ключів від квартири.

05 лютого 2019 року ОСОБА_2 власноруч складено розписку такого змісту «Розписка. Я, ОСОБА_2 , отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі одна тисяча п`ятсот доларів (1 500 $) у якості забезпечення виконання зобов`язання, передбаченого п. 6.7 договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а саме звільнення та передачі ключів від останньої у строк до 12 лютого 2019 року. У випадку нездійснення ОСОБА_3 дій, передбачених вище, грошові кошти залишаються у власності ОСОБА_2 05.02.2019» (а. с. 10 т. 1).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта вказаної статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки.

Укладений між продавцями: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та покупцем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу за своїм змістом договір є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Розписка, яка складена ОСОБА_2 власноруч, за своїм змістом доповнює пункт 6.7 договору купівлі-продажу, яким передбачено кінцеву дату передачі квартири покупцю, умовою про забезпечення виконання зобов`язання шляхом передачі ОСОБА_3 покупцю ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1 500 доларів, які у випадку порушення продавцем ОСОБА_3 пункту 6.7 договору мали залишитися у власності ОСОБА_2 .

Спірну розписку позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 не підписували та, відповідно, істотні умови цього договору у формі розписки не погоджували.

Суд першої інстанції визначив указану розписку як договір застави, відносно якого не передбачена вимога обов`язкового нотаріального посвідчення.

Однак, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що основний договір - договір купівлі-продажу укладений трьома особами, у яких за умовами цього договору виникли певні права та обов`язки. А надана відповідачем розписка від 05 лютого 2019 року про отримання грошових коштів у якості забезпечення виконання основного зобов`язання не свідчить про домовленість між сторонами: двома продавцями та покупцем щодо усіх істотних умов додаткового зобов`язання відповідно до вимог статті 638 ЦК України, тому відсутні підстави вважати вказану розписку договором застави.

При цьому, апеляційним судом надана оцінка доводам позивача та третьої особи щодо належності їм переданих відповідачу грошових коштів у сумі 1 500 доларів США на праві спільної сумісної власності та визнання цих обставин учасниками справи.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до частин першої - третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів один із подружжя вважається, що він дає за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за меж дрібного побутового. Для укладення один із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Положення цієї статті визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Отже, приписи статті 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і такий договір створює обов`язки для другого з подружжя у разі якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України).

Крім того, пунктами 6.1, 6.2 договору купівлі-продажу квартири визначено, що зміна умов договору можлива за угодою сторін, тобто двох продавців та покупця, а також усі доповнення та зміни повинні бути укладені сторонами у письмовій формі та нотаріально посвідчені.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки доповнення до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири у вигляді розписки були без укладені третьою особою, ОСОБА_3 - дружиною позивача, ОСОБА_1 , без його згоди, викладеної у письмовій формі, - це є підставою для визнання недійсним правочину від 05 лютого 2019 року, укладеного у формі розписки ОСОБА_2 про отримання 1 500 доларів США у якості забезпечення виконання пункту 6.7 договору купівлі-продажу квартири.

Щодо вимоги про повернення відповідачем на користь позивача та третьої особи грошей у сумі 1 500 доларів США, апеляційний суд враховує таке.

У частинах першій, п`ятій статті 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Зі змісту спірної розписки вбачається, що грошові кошти у сумі 1 500 доларів США відповідач отримала від третьої особи.

Однак вимоги про застосування наслідків недійсності договору, укладеного у формі розписки третьою особою не заявлено, а, враховуючи принцип диспозитивності, апеляційний суд не може з власної ініціативи вирішувати, чи порушені права третьої особи.

У зв`язку з викладеним, підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 1 500 доларів США отриманих відповідачем від третьої особи, - відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бондаренко Г.А. підлягає частковому задоволенню, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи - частина 1 статті 133 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, враховуючи висновок апеляційного суду про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання недійсним правочину, судовий збір, який підлягав до сплати за подання позовної заяви у розмірі 840 грн 80 коп. та за подання апеляційної скарги на рішення суду - 1 261 грн 20 коп. підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_2 у дохід держави.

Відповідно до частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що правова допомога надавалася позивачу ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 05 лютого 2021 року, укладеного з адвокатом Бондаренко Г.А., відповідно до пункту 4.1 якого розмір винагороди адвоката встановлюється у розмірі 8 000 грн за супровід справи у суді апеляційної інстанції (а.с. 109-111 т. 2).

На підтвердження сплати за послуги адвоката 8 000 грн позивачем надано копії меморіальних ордерів № № @2PL67793, @2PL027762 (а.с. 129-130 т. 2).

З матеріалів справи вбачається, що правова допомога надавалася відповідачу ОСОБА_2 відповідно до договору про надання правничої допомоги від 28 вересня 2021 року, адвокатським об`єднанням «Сота» в особі керуючого партнера ОСОБА_4 (а.с. 158-163 т. 2), до якого додано акти приймання-передачі наданих послуг та розрахунок-фактура (а.с. 164-168 т. 2), всього на суму 9 000 грн.

Таким чином, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 4 000 грн (8 000 грн * 50 %), а відповідача у розмірі 4 500 грн (9 000 грн * 50%), оскільки апеляційним судом задоволено одну позовну вимогу із двох заявлених.

Підсумовуючи викладене, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн (4 500 грн - 4 000 грн).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бондаренко Галини Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним правочин від 05 лютого 2019 року, укладений у формі розписки ОСОБА_2 про отримання 1 500 доларів США у якості забезпечення виконання пункту 6.7 договору купівлі-продажу квартири.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840 грн 80 коп. та за подання апеляційної скарги 1 261 грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Боржник: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 15 грудня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Є.М. Суханова

Л.П. Сушко