Справа № 344/2924/18
Провадження № 22-ц/4808/1525/21
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїсправу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою)за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 серпня 2021 року під головуванням судді Пастернак І.А. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 236 791,33 дол. США та 1 449 472,86 грн. за договором позики (розпискою) від 13.04.2014 року, стягнення судових витрат в розмірі 8810,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 було надано в позику грошові кошти в розмірі 151 650,00 доларів США, які отримано відповідачем особисто 13 квітня 2014 року. Зазначені обставини підтверджуються доданою до заяви розпискою від 13.04.2014, згідно якої відповідач позичив у позивача 151 650,00 доларів США та зобов`язувався повернути позивачу позику у термін до 12.04.2015. Однак ОСОБА_1 до цього часу не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню позики. Заборгованість по позиці станом на 05.03.2018 становить 151 650,00 доларів США, що на дату звернення до суду становить 4 024 169,84 грн згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на 05.03.2018. Відповідачу нараховано: 3% річних у розмірі 362 506,00 грн. за період з 05.03.2015 до 05.03.2018 (межах строку загальної позовної давності, передбаченого ст.. 257 ЦК України); пеню у розмірі 1086 966,86 грн. за період з 05.03.2017 до 05.03.2018 рік (в межах строку спеціальної позовної давності, передбаченої ч.2. ст. 258 ЦК України). За період з 01.03.2015 по 28.02.2018 рік відповідачу нараховано проценти за користування позиченими коштами у розмірі 85 141,33 дол. США, що на дату звернення до суду становить 2 259 302,16 грн згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого НБУ станом на 05.03.2018. Всі звернення до відповідача про повернення суми коштів виявились безрезультатними. Відповідач не повернув позику, не сплатив процентів за користування коштами, чим спричинив позивачу шкоду, а тому вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права.

Просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 236 791,33 дол. СІІІА та 1 449 472,86 грн, а саме: суму боргу в розмірі 151 650 дол. США; суму процентів в розмірі 85 141,33 дол. США; пеню у розмірі 1 086 966,86 грн; 3 % річних у розмірі 362 506,00 грн; судовий збір у розмірі 8 810 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 165 323,43 дол. США заборгованості за договором позики (розпискою) від 13.04.2014, яка складається з: 151 650,00 дол. США сума боргу; 13 673,43 дол. США 3 % річних.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 810 грн витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що воно є незаконним та необґрунтованим, постановленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що жодних коштів від ОСОБА_2 не отримував та розписки на підтвердження цього не писав.

У розписці, яка долучена позивачем до матеріалів справи, підпис у останній графі не співпадає з його реальним підписом, який зазвичай він проставляє на будь-яких документах, у тому числі при укладенні договорів.

Апелянт вважає, що без встановлення справжності його підпису на розписці і без встановлення належності йому цього підпису, стверджувати про укладення сторонами договору позики є передчасним. Стверджує, що підпис на розписці, яка долучена позивачем до матеріалів справи на підтвердження факту укладення договору позики, виконано іншою особою, а не ним, а відтак жодних правочинів з ОСОБА_2 він не укладав.

З метою встановлення факту укладення договору позики між сторонами, необхідні спеціальні знання в іншій сфері ніж право, а тому без проведення почеркознавчої експертизи встановити такі обставини - підписання ним розписки неможливо. Тому суд не вправі стягувати кошти з нього на підставі правочину, який ним не вчинено.

Він був позбавлений можливості надати суду висновок експерта з приводу підробки позивачем договору позики, оскільки отримав копію цього договору лише разом з позовною заявою і не мав доступу до його оригіналу.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13.11.2019 за клопотанням його представника призначено судову почеркознавчу експертизу. 24.12.2019 року з КНДІСЕ надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів для проведення судово-почеркознавчої експертизи та оплати ним експертного дослідження у розмірі 9 420 грн.

Вказує на те, що судом його не було повідомлено належним чином про дату, час і місце судового засідання, які відбувались після повернення справи з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів для проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Долучені до матеріалів справи його представником вільні зразки підписів та експериментальні зразки його підпису, що відібрані у червні 2019 року в судовому засіданні, є достатніми для призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, тому і просив відправити матеріали справи на експертизу.

Оскільки ухвалою суду від 13.11.2019 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, вважає, що суд тим самим визнав, що зразки підпису, що містяться в матеріалах справи є достатніми для призначення такої експертизи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції позбавив його можливості довести належним і допустимим доказом, а саме висновком судово-почеркознавчої експертизи, факту підписання розписки не ним, а іншою особою.

Тому вважає, що рішення прийняте без урахування всіх істотних обставин по справі.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову повністю.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 13.04.2014 було укладено договір позики (розписку), відповідно до якого відповідач отримав в борг гроші в розмірі 151 650 дол. США та зобов`язався повернути в строк до 12.04.2015 року (т. 1 а.с. 10).

Спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору позики (розписки) внаслідок чого ОСОБА_2 звернувся з позовом про його відновлення шляхом стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором позики (розпискою).

Згідно ст. 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Як встановлено, боргова розписка про отримання коштів підписана власноручно відповідачем, є документом, який виданий боржником кредитору, тобто позивачу, за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 707/2606/16-ц.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не отримував коштів від позивача, суду не надав.

Зі змісту розписки убачається, що строк повернення коштів визначений у розписці і погоджений сторонами - до 12.04.2015. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем зобов`язання було виконано частково або в повному обсязі. Оригінал розписки долучений позивачем до матеріалів справи.

Суд першої інстанції з урахуванням, що відповідно вимог ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, та позиції Великої Палати Верховного суду, викладеній в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц, дійшов вірного висновку про надання позивачем доказів, що підтверджують укладення договору позики і неналежне виконання відповідачем умов договору позики, та про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 151 650 доларів США.

У позовній заяві ОСОБА_2 , крім переданих відповідачу в позику 151 650 доларів США, просив також стягнути на його користь проценти за користування чужими коштами в розмірі 24 577,74 доларів США на підставі частини першої статті 1048 ЦК України, 362 506 грн. - 3 % річних згідно із частиною другою статті 625 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Як встановлено, позивач здійснив розрахунок заборгованості за Договором позики від 13.04.2014 року, згідно якого сума 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2015 року по 05.03.2018 року складає 362 506,00 грн. (а.с.11).

Однак, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Три відсотка річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Такі висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18) та від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц.

Щодо нарахування 3% річних суд першої інстанції правильно вказав, що оскільки кошти не були повернуті в зазначеній у розписці строк, тому обґрунтовані є доводи позову щодо стягнення трьох відсотків річних, та вірно виходив з такого розрахунку: кількість днів користування коштами з 14.04.2014 року по 14.04.2017 (в межах строку позовної давності) становить 1097 днів. Загальна сума 3% річних за вказаний період становить 13 673,43 доларів США (151 650 доларів США. х 1097 день х 3:100/365), які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апелянта про те, що жодних коштів від ОСОБА_2 він не отримував та судом першої інстанції позбавлено його можливості довести належними і допустимими доказами факту підписання розписки не ним, а іншою особою, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України).

Частина 5 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13.11.2019 за клопотанням представника відповідача призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене наступне питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на розписці від 13.04.2014 року виданою ОСОБА_1 на підтвердження укладення договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 13.04.2014 року в останньому рядку з ліва тексту « ОСОБА_3 », навпроти дати 13.04.2014 тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

Листом КНДІСЕ 24.12.2019 повернуто матеріали справи у зв`язку з призупиненням проведення експертизи, необхідністю оплати ОСОБА_1 експертного дослідження у сумі 9 420, 00 грн та клопотанням судового експерта про надання додаткових матеріалів для проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Відповідно до клопотання про надання додаткових матеріалів для проведення судово-почеркознавчої експертизи експерти просили надати:

- максимальну можливу кількість оригіналів документів, які містять вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_1 , за будь-який період часу, у тому числі максимально наближений до досліджуваних документів (2011-2014 роки), які можуть міститися у заяві про видачу паспорта (Форма №1), у документах з місця роботи, автобіографіях, заявах, у квитанціях на сплату комунальних платежів, довіреностях, договорах, записниках, листівках тощо;

- експериментальні зразки почерку ОСОБА_1 у вигляді рукописного тексту, подібного до досліджуваного та цифрових записів у сполученні цифр «1981», «151650», «13.04.2014», «12.05.2015» на 5-10 нелінованих аркушах, які мають бути належним чином засвідчені. Також експерти вказали, що відповідно до вимог Методики почеркознавчої експертизи 1.1.54, вільні зразки повинні надаватися по можливості не менше ніж у 15 документах.

З вказаним листом представник ОСОБА_1 ознайомився 27.12.2019 та отримав оригінал рахунку на оплату вартості проведення експертизи (т.1 а.с. 140-141).

В зв`язку з вищенаведеним та з тим, що відповідач не надав інформації про оплату експертного дослідження судом першої інстанції ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12.03.2020 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Представник відповідача 10.08.2020 подав суду першої інстанції заяву і клопотання, у яких зазначив, що підтримує клопотання від 18.03.2019 про призначення у справі почеркознавчої експертизи та долучає оригінали документів, що містять вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_1 на 4 арк., а саме: додатки до податкової декларації на 2 арк, додаток до розрахунку суми страхових платежів на 1 арк., додаток декларації на 1 арк., а також експериментальні зразки почерку на 6 арк. Однак інших документів із зразками його підписів та рукописних текстів ним не надано суду з метою проведення такої експертизи.

Представнику ОСОБА_1 з 27.12.2019 було відомо про необхідність надання максимально можливої кількості оригіналів документів, які містять вільні зразки його почерку та підпису, в обсязі не менше ніж у 15 документах, а також належним чином засвідчені експериментальні зразки його почерку у вигляді рукописного тексту, подібного до досліджуваного та певних цифрових записів, однак таких ним не надано суду першої інстанції. У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вказав, що у нього відсутні інші документи, які містять вчинені ним рукописні тексти за період 2011-2014 роки та підписи на документах чи у текстах за цей час.

Суд першої інстанції сприяв ОСОБА_1 в реалізації ним прав, передбачених ЦПК України, роз`яснив його процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. ОСОБА_1 надавалася можливість доведення факту підписання розписки не ним шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи за його клопотанням. Однак, знаючи про призначення такої експертизи та її оплатний характер, жодних дій щодо її належного проведення зі сторони відповідача не було здійснено.

Апеляційний суд вважає, що відповідач вправі був сприяти проведенню призначеної судом за його клопотанням експертизи та доведення факту не отримання ним коштів у вказаному позивачем розмірі.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вказав, що у нього відсутні інші документи, які містять вчинені ним рукописні тексти за період 2011-2014 роки та підписи на документах чи у текстах за цей час, а судом першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 надавалася можливість доведення факту підписання розписки не ним шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи за його клопотанням.

При цьому апелянт вважає, що відібрані у червні 2019 року в судовому засіданні зразки підпису, є достатніми для проведення у справі судово-почеркознавчої експертизи, однак таке спростовується вимогами Методики почеркознавчої експертизи 1.1.54 та наявним в матеріалах справи клопотанням експертів про надання додаткових матеріалів для проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалив оскаржуване рішення за результатами підготовчого провадження у підготовчому засіданні, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.11.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Крім того, представники відповідача брали участь у судових засіданнях в суді першої інстанції, та представник ОСОБА_1 ознайомився з листом експертної установи 27.12.2019, тому необґрунтованими є доводи апелента про те, що клопотання експертів його представник дізнався за результатами ознайомлення зі справою 11.08.2021.

Колегія суддів також враховує, що в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вказав, що не звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення ОСОБА_2 протиправних дій, спрямованих на заволодіння належними йому коштами, зокрема, з приводу підробки позивачем договору позики.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк