н/п 2/490/3048/2021 Справа № 489/576/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Волошиної Я.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2021 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом про відібрання дитини від батька та визначення місця її проживання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2021 року справу передано за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

31.03.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А.

Ухвалою судді Гуденко О.А. від 02.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на на 20.05.2021 року.

15 квітня 2021 року надійшов від відповідача відзив на позов з доданими доказами. Відповідач посилається на те, що на час відкриття провадження донька вже перебувала за місцем проживавння матері та відсутні правові підстави для негайного відібрання дитини від рідного батька. Щодо вимог позову про визначення місця проживання доньки з матір`ю, то оскільки позивачка не додала до позову відповідного висновку органу опіки та піклування, який згідно вимог СК України є обов`язковим, у задоволенні цих вимог слід відмовити за недоведеністю.

19 травня 2021 року позивачем подано уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю за місцем її проживання.

Підготовче засідання 20.05.2021 року відкладено за клопотанням представника позивача до 13.07.2021 року.

Підготовче засідання 13.07.2021 року відкладено за клопотанням представника позивача до 13.09.2021 року. Вручено представнику відповідчаа копію уточненої позовної заяви.

Підготовче засідання 13.09.2021 року відкладено за клопотанням представника позивача до 02.11.2021 року.

11 жовтня 2021 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконокму Миколаївської міської ради.

Ухвалою суду від 02 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

09.12.2021 року позивачем долучено до матеріалів справи висновок експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи щодо побажання дитини щодо місяця проживання з кожним з батьків.

В судове засідання позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність , заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`яивився, неодноразово повідомлявся судом належним чином, виклав свої заперечення у наданому суду відзиві.

Представник третьої особи в судове засідання не з`яивилася , суду направлено висновок виконкому ММР щодо визначення місяця проживання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 03.09.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, щонайменше з осені 2020 року сторони припинии пррживати однією сім`єю.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . Рішенням Ленніського районного суду м.Миколаєва від 08.10.2021 року стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1; частини від усіх видів його заробітку/доходу щомісячно.

В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 та на даний час дитина зареєстрована за вказаною адресою- що визнав у своєму відзиві відповідач.

Матеріалами справи підтверджується, що дитина відвідує дошкільний навчальний заклад та вокальну студію, а також спостерігається у лікаря-педіатра за місцем проживання матері.

Також згідно матерілів справи у період з 06 січня 2021 року ОСОБА_2 , без згоди матері взяв доньку на декілька днів та не повернув у відповідний час за домвленістю з матір`ю, не повідомляв місце знаходження дитини,в зв`язку з чим ОСОБА_1 зверталася до Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

Також матеріалами цивільної справи підьтверджується, що з листопада 202о року сторони багаторазово зверталися до органів поліції з заявами щодо прийняття заходів один до одного з приводу побачень з дитиною, місця її проживання, вчинення хуліганських дій тощо.

Згідно відповідей Інгульського ВП ГУНП - сторонам рекомендовано звернутися до суду, оскільки встановлено цивільно-правовий характер правовідносин.

Згідно висновку виконавчого комітетут ММР від 16.10.2021 року про визначення місця проживання дитни ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 при цьому зазначено, що як батьком, так і матір`ю створені належні умови для проживання та виховання дитини .Уляна виявляє стійке бажання до спільного проживання з матір`ю, категорично відкидає варіанти спільного проживання з батьком. 13.09.2021 року до служби у справах дітей адімінстрації Інгульського району ММР звернувся ОСОБА_2 , з заявою про те, що він не заперечує проти визначення місця проживання доньки з матір`ю.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м.Миколаєва від 23.11.2021 року у справі № 489/3895/21 залишено без розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком - на підставі п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України за заявою позивача, який просив залишити позов без розгляду, оскільки конфлікт вважається вичерпаним.

Згідно Висновку експерта № 9746 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 01.07.2021 року ТОВ "Незалежний інститут психологічної експертизи" з питань щодо визначення індивідуально-психологічних особливостей , особливостей психоемоційного стану, ставлення до батьків та побажань дитини щодо місця проживання дитини малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 виявляє надійний тип прив`язаності до матері ОСОБА_1 виражене позитивне значиме ставлення, прихильність та міцний емоційний зв`язок з нею. До батька ОСОБА_6 ,С дитина виявляє виражене негативістичне ставлення, тривожно-уникаючий тип прив`язаності, які обумовлені гострою конфліктною поведінкою батька відносно матері та випадком відібрання дитини від матері з її постійного місця проживання без урахування побажання самої дитини. ОСОБА_3 виявляє стійке бажання до спільного проживання з матір`ю, дитина категорично відкидає варіанти спільного проживання з батьком . Зважаючи на сімейу ситуацію , яка склалался та наявність у дитини негативизму та тривожно-уникаючого типу прив`язаності до бтька окреме проживання дитини від матері матиме виражено негативний вплив на психоемоційний стан та благоподуччя дитини.

Висновок складено на замовлення представника позивача адвоката Савчак Я.О. та повністю відповідає вимогам ст.ст. 102, 106-108 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи вбачається між батьками конфлікт щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Батько дитини до відзиву не надав доказів, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини. В той же час батько при розгляді питання на комісії з питань захисту прав дитини органу опіки та піклування не заперечував проти визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до матері, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач не надав доказів, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде суперечити інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 та визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позиваач підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 200, 206, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 908 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції- Миколаївського апеляційного суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 17.12.2021 року

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.