ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8177/21 Справа № 182/3200/20 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Городничої В.С.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства Юрія та Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства Юрія, Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства Юрія, Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 02.03.2017 року приблизно о 16 годині 45 хвилин, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 , який належить ПрАТ «Юрія», рухався по проїзній частині автошляху «Н-23 Запоріжжя-Кіровоград» з боку с. Олексіївка Нікопольського району Дніпропетровської області в напрямку м. Нікополь Дніпропетровської області.

Під час керування вказаним транспортним засобом, ОСОБА_2 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, в цей же час на 245 км.+680 м. вищевказаного автошляху втратив контроль над керуванням транспортного засобу, змінив напрямок свого руху вправо, виїхав за межі автошляху на узбіччя, де допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу з правою передньою частиною транспортного засобу, автомобіля марки «М-2140», державний номер НОМЕР_2 , який стояв без руху на узбіччі з автопричепом марки МАЗ 8114, державний номер НОМЕР_3 , в той час коли біля його задньої частини знаходився він, ОСОБА_1 , а в ньому ОСОБА_3 .

Внаслідок зіткнення транспортних засобів, стався наїзд задньою частиною автопричепа марки МАЗ 8114, державний номер НОМЕР_3 , на нього та випадіння з вказаного причепу на поверхню фунту ОСОБА_3 .

Своїми діями водій ОСОБА_2 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.36), 12.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до висновку судово - автотехнічної експертизи № 6/10.1-205 від 13.04.2017 року, не виконання вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 413 від 12.07.2017 року він отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому середньої третини кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, компресійного уламкового перелому 4-го грудного хребця, забою грудного відділу хребця, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до категорії СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Зазначив, що він тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні (в періоди часу з 02.03.2017 року по 28.03.2017 року та з 06.06.2017 року по 13.06.2017 року перебував у відділенні травматології Комунального Закладу «Нікопольська міська лікарня № 1), переніс операції по вживленню металевих конструкцій в ліву нижню кінцівку, в подальшому знаходився на амбулаторному лікуванні. Крім того зазначив, що 03.07.2017 року йому встановлено 2 групу інвалідності та згідно висновку МСЕК він не може бути пристосований до регулярних видів праці.

За його розрахунками, загальна сума, яка була ним витрачена внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди становить суму 37962,87 грн., з яких 12350,00 грн. оплата за набір металоконструкцій для інтрамедулярного остеосинтезу; 2602,11 грн. оплата за набор товарів медичного призначення для проведення остеосинтезу; 315,00 грн. оплата УЗД; 550,00 грн. оплата костилів; 480,00 грн. оплата корсету для хребта; 9035,76 грн. придбання ліків; 850 грн. оплата послуг експерта; 7620, 00 грн. матеріальний збиток за пошкодження автомобілю (згідно з висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста ; 354 від 15.08.2017 року); 4160,00 грн. матеріальний збиток за пошкодження причепу (згідно з висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 355 від 15.08.2017 року).

Транспортний засіб «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_1 , яким на час ДТП керував ОСОБА_2 належить ПРАТ «Юрія», ОСОБА_2 перебував на момент ДТП в трудових відносинах з ПРАТ «Юрія», і на той час виконував обов`язки робітника ПРАТ «Юрія».

На час ДТП діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АЕ 7563976, укладений між страховиком НАСК «Оранта» та страхувальником ПрАТ «Юрія». Даним полісом визначено суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю у розмірі 200 000,00 грн. та шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000,00 грн.

Витрачені кошти до цього часу йому не відшкодовано.

Крім того, у зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої він отримав тілесні пошкодження, він зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях та зміні звичайного для нього способу життя. Крім того він не може керувати транспортними засобами, постійно відчуває болі у хребті, у зв`язку з отриманими пошкодженнями, став інвалідом, потребує догляду, має нестабільний стан здоров`я, на відновлення якого потрібен значний час і значні кошти, тому перебуває у стані постійного стресу, вимушений приймати відповідні ліки. Моральну шкоду оцінює в 400 000,00 грн.

На підставі викладеного просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму майнової шкоди у розмірі 37 962,87 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 400 000,00 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суму - 25332,87 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди суму - 1266,64 грн., а всього до стягнення 26599,51 грн. (двадцять шість тисяч п?ятсот дев?яносто дев?ять грн. 51 коп.).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Юрія» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди суму 108733,36 грн. (сто вісім тисяч сімсот тридцять три грн.).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Юрія» на користь ОСОБА_1 на користь судовий збір у розмірі 1 087,33 грн. (одна тисяча вісімдесят сім грн. 33 коп.).

В іншому відмовлено.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.08.2021 року виправлені допущені описки у рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.06.2021 року та викладено четвертий та п`ятий абзац резолютивної частини рішення наступним змістом «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.)»; «стягнути Приватного акціонерного товариства «Юрія» на користь держави судовий збір у розмірі 1 087,33 грн. (одна тисяча вісімдесят сім грн. 33 коп.)», інше залишити без змін.

В апеляційній скарзі ПрАТ Юрія, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення та стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суму 25 332,87 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди суму 16 572,48 грн., а всього 41 905,35 грн.

Скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

В апеляційній скарзі ПАТ Національна акціонерна страхова компанія Оранта, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення з ПАТ Національна акціонерна страхова компанія Оранта на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суму - 25332,87 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди суму - 1266,64 грн., а всього до стягнення 26599,51 грн. (двадцять шість тисяч п?ятсот дев?яносто дев?ять грн. 51 коп.). та закрити у цій частині провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

У відзиві ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу ПрАТ Юрія залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.01.2020 року, ОСОБА_2 визнано винуватим в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зазначений вирок оскаржений в апеляційному порядку, проте в частині призначення покарання - залишений без змін (а.с.92-106).

Відповідно до установчої частини вироку - ОСОБА_2 02.03.2017 року приблизно о 16 годині 45 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом, автомобілем марки «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 , який належить ПРАТ «Юрія», рухався по проїзній частині автошляху «Н-23 Запоріжжя-Кіровоград» з боку с. Олексіївка Нікопольського району Дніпропетровської області в напрямку м. Нікополь Дніпропетровської області.

Під час керування вказаним транспортним засобом, ОСОБА_2 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, в цей же час на 245 км.+680 м. вищевказаного автошляху втратив контроль над керуванням транспортного засобу, змінив напрямок свого руху вправо, виїхав за межі автошляху на узбіччя, де допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу з правою передньою частиною транспортного засобу, автомобіля марки «М-2140», державний номер НОМЕР_2 , який стояв без руху на узбіччі з автопричепом марки МАЗ 8114, державний номер НОМЕР_3 , в той час коли біля його задньої частини знаходився він, ОСОБА_1 , а в ньому ОСОБА_3 .

Внаслідок зіткнення транспортних засобів, стався наїзд задньою частиною автопричепа марки МАЗ 8114, державний номер НОМЕР_3 , на нього та випадіння з вказаного причепу на поверхню фунту ОСОБА_3 .

Вказаним вироком встановлено, що транспортний засіб «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_1 , яким на час ДТП керував ОСОБА_2 належить ПрАТ «Юрія», ОСОБА_2 перебував на момент ДТП в трудових відносинах з ПрАТ «Юрія», і на той час виконував обов`язки робітника ПрАТ «Юрія».

На час ДТП діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АЕ 7563976, укладений між страховиком НАСК «Оранта» та страхувальником ПРАТ «Юрія». Даним полісом визначено суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю у розмірі 200 000,00 грн. та шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000,00 грн.

Також, вказаним вироком встановлено, що висновком судової авто технічної експертизи № 6/10.1-205 від 13.04.2017 року, відповідно до якого в даній дорожній обстановці водію автомобіля «ГАЗ 3302» ОСОБА_2 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігти ДТП водію автомобіля «ГАЗ 3302» ОСОБА_2 , визначалася виконанням ним вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події з його боку, і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати. При заданому механізмові події, дії водія ОСОБА_2 , не відповідали вимогам п. 12.1. Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «М 2140» ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.5. Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних технічна можливість уникнути даної ДТП діями водія автомобіля «М 2140» ОСОБА_1 не встановлювалася. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля « М2140» ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам п.1.5. Правил дорожнього руху ( а.с. кримінального провадження 100-101).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_1 визнано потерпілим по даній кримінальній справі, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 413 від 12.07.2017 року він отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому середньої третини кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, компресійного уламкового перелому 4-го грудного хребця, забою грудного відділу хребця, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до категорії СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень) (а.с. кримінального провадження 44-45).

Між порушенням ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_1 є прямий причинний зв`язок.

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА № 640405,виданої Міжрайонною Нікопольською МСЕК № 1 від 03.07.2017 року, ОСОБА_1 з 29.06.2017 року встановлена друга група інвалідності (а.с. 33).

В обґрунтування позову позивач посилався, що тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, переніс операції по вживленню металевих конструкцій в ліву нижню кінцівку, в подальшому знаходився на амбулаторному лікуванні. За його розрахунками, загальна сума, яка була ним витрачена внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди становить суму 37962,87 грн., з яких 25332,87 грн. вартість його лікування; 850 грн. оплата послуг експерта; 7620, 00 грн. матеріальний збиток за пошкодження автомобілю (згідно з висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 354 від 15.08.2017 року); 4160,00 грн. матеріальний збиток за пошкодження причепу (згідно з висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 355 від 15.08.2017 року).

Колегія суддів не приймає доводи ПрАТ «Юрія», що саме з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 відшкодування не тільки матеріальної шкоди, а також і моральної шкоди, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Ч. 1 та ч. 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Транспортний засіб «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_1 , яким на час ДТП керував ОСОБА_2 належить ПрАТ «Юрія», ОСОБА_2 перебував на момент ДТП в трудових відносинах з ПрАТ «Юрія», і на той час виконував обов`язки робітника ПрАТ «Юрія».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що саме ПрАТ «Юрія», яке здійснювало діяльність, пов`язану з використанням транспортного засобу «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_1 , і на момент дорожньо-транспортної пригоди на відповідній правовій підставі володіло цим транспортним засобом, повинно відшкодувати шкоду, завдану вказаним джерелом підвищеної небезпеки.

В той же час, згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 15 серпня 2018 року, справа № 209/3145/15-ц, провадження № 61-6914св18, Верховний Суд України дійшов до висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги про відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові по справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 р. в якій вказано, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Таким чином, з урахуванням положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та правової позиції Великої Палати Верховного суду, оскільки цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Юрія» була застрахована, відповідно до поліса серії АЕ № 7563976, саме на страховика ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» «покладено обов`язок відшкодування шкоди в межах страхового ліміту.

Відповідно до квитанцій (а.с.37-45), які містяться в матеріалах справи та підтверджують витрати понесені позивачем на лікування внаслідок отриманих від ДТП травм, сума спричиненого збитку пов`язаного з лікуванням складає - 25332,87 грн.

Таку суму витрат на лікування ОСОБА_1 колегія суддів вважає обґрунтованою та доведеною, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні медичні призначення та квитанції на вказану суму і позов в цій частині не спростовано з боку ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», а навпаки сплата страховою компанією суми відшкодування підтверджує факт згоди із її розміром, присудженим судом першої інстанції.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 355 від 15.08.2017 року, сума матеріального збитку, завдана власникові причепа МАЗ 8114 р/н НОМЕР_3 складає - 4160,00 грн. (а.с. 47-55).

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 354 від 15.08.2017 року, сума матеріального збитку, завдана власникові автомобіля М - 2140 р/н НОМЕР_2 складає - 7620,00 грн. (а.с. 61-69).

Оплата послуг експерта складає - 850 грн. (а.с. 46).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, власником автомобіля М-2140 д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_1 керував автомобілем на підставі довіреності ВРД 761, яка на час ДТП втратила силу в наслідок смерті власника (а.с. 8, 10-13, 98).

Належних та допустимих доказів щодо того, що ОСОБА_1 є власником автомобіля М-2140 д.н.з. НОМЕР_2 чи причепа МАЗ 8114 р/н НОМЕР_3 суду ні першої, ні апеляційної інстанції не надано і відповідних документів матеріали справи не містять, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не має право на відшкодування вартості пошкоджених транспортних засобів, так як він не є їх власником.

Однак, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої з вини ОСОБА_2 , позивач зазнав моральних страждань, які полягають у душевних переживаннях, занепокоєності за те що сталося ДТП, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження, потребував тривалого лікування та отримав ІІ групу інвалідності.

Зазначені події принесли позивачу постійний стрес, нестабільний стан здоров`я, на відновлення якого потрібен значний час і значні кошти, тому він перебуває у стані постійного стресу, вимушений приймати відповідні ліки. Крім того, на сьогодні він позбавлений можливості керувати транспортним засобом, що становить великі незручності для організації його життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 3Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов`язання.

Згідно з положеннями ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною другою цієї статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Ураховуючи, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, отримав ІІ групу інвалідності, що спричинило моральні страждання позивача, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У своїй постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц Верховний Суд визначив, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 94 ЦПК України).

Статтями 77-80 ЦПК України визначено поняття належності, достовірності, допустимості та достатності доказів.

Відповідно до п. 4ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За приписами ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 1, 3ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Чинним законодавством визначено процесуальні обов`язки сторін, які останні повинні сумлінно дотримуватися.

При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Оскільки законодавцем не затверджено жодної єдиної методики визначення розміру завданої моральної шкоди, яка б мала загальне обов`язкове значення. Тому розмір відшкодування моральної шкоди має визначатись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням особливостей конкретного правопорушення.

Узагальнюючи вимоги закону, рекомендації Пленуму ВСУ, можна виділити критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зокрема характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого(неістотні, істотні).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (ВП/ВС у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020)

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд першої інстанції , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості правильно прийшов до висновку, задовольняючи позов частково щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача у розмірі 110 000 грн.

Крім того, колегія суддів погоджуєтсья із висновком суду першої інстанції, що у відповідності до вимог ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з НАСК «Оранта» належить стягнути моральну шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки судом відшкодовано позивачу матеріальну шкоду в розмірі 25332,87 грн, як шкоду, заподіяну його здоров`ю, тому з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 5% від суми 25332,87 грн., що дорівнює 1266,64 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що моральна шкода в розмірі 108 733, 36 грн. підлягає стягненню саме з ПрАТ «Юрія», як з суб`єкта, що несе відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, згідно норм ст. ст. 1187 та 1172 ЦК України, враховуючи, що місцевим судом визначено загальний розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 110 000,00 грн. і від цієї суми відраховано 1 266,64 грн., яка стягується з ПАТ НАСК «Оранта», згідно вимог ст. 26-1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія також не приймає довод апеляційної скарги ПрАТ «Юрія» щодо необхідності визначення розміру моральної шкоди в сумі 30 000,00 грн., з урахуванням сплаченої аналогічної суми потерпілому ОСОБА_1 винною особою ОСОБА_2 , оскільки зазначена сума була добровільно була визначена та сплачена особисто ОСОБА_2 , а відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги ПАТ Національна акціонерна страхова компанія Оранта щодо закриття провадження в частині стягнення з ПАТ Національна акціонерна страхова компанія Оранта на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суму 25 332,87 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди суму - 1266,64 грн., а всього до стягнення 26 599,51 грн. у зв`язку із добровільним виконанням рішенням суду першої інстанції у цій частині, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, відсутність обов`язку боржника буде вирішуватися на стадії виконання рішення, яка є завершальною стадією судового провадження, як невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням судом обставин справи, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм права.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційних скарг підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства Юрія та Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

В.С. Городнича