Справа № 552/5460/21
Провадження № 2/552/2104/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2021 Київський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Жарін П.М.,

учасники справи та їхні представники:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Банк Форвард»,

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна,

третя особа приватний виконавець Виконавчого округу м.Києва Овсієенко Алла Вікторівна,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В позовній заяві зазначила, що 16 вересня 2021 року вона дізналася про те, що відносно неї відрито виконавче провадження № 66850346 про стягнення з неї на користь АТ «Банк Форвард» коштів на підставі виконавчого напису №4862, виданого 25 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М.

Виконавчий напис було вчинено на підставі її заяви про отримання кредитної картки у ПАТ «Банк Руський Стандарт» 27 квітня 2011 року.

Вказана заява не містить чітких даних щодо строку кредитної картки та укладеного договору, зокрема розміру заборгованості за кредитом, яка у виконавчому написі визначена як така, що становить 6567,07 грн., відповідності нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 2740,38 грн. та плати за пропуск мінімальних платежів в сумі 350 грн.

Зазначила, що вказаний виконавчий напис вчинено всупереч вимогам закону: без перевірки безспірності заборгованості, без надання стягувачем нотаріусу необхідних документів, за відсутності нотаріально посвідченого договору, а також поза межами трирічного строку позовної давності.

Тому позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №4862 від 25 серпня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в сумі 10757,45 грн. Також просила стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2021 року у даній справі відкрито провадження, вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 22).

Також ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до АТ «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повернуто заявнику як таку, що подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України.

Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Відповідач АТ «Банк Форвард», який належним чином повідомлений про розгляд справи судом, з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався. Відзиву на позов не надав.

Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна та приватний виконавець Виконавчого округу м.Києва Овсієенко Алла Вікторівна письмових пояснень щодо позову суду також не подали.

Інші пояснення, заяви та клопотання від учасників справи, які належним чином повідомлені про розгляд справи судом, не надходили.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №4862, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з громадянки України, якою є ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №88818232 від 27 квітня 2011 року, укладеним нею із АТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк Форвард» (а.с. 15).

Як зазначено у вказаному виконавчому написі, строк платежу за Кредитним договором №88818232 від 27 квітня 2011 року настав, боржником допущено прострочення платежів.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 30 травня 2019 року по 28 серпня 2019 року.

Сума заборгованості складає 9657,45 грн., в тому числі:

заборгованість за кредитом 6567,07 грн.,

заборгованість за процентами 2740,38 грн.,

плата за пропуск мінімальних платежів 350 грн.

За вчинення виконавчого напису з ПАТ «Банк Форвард» нотаріусом одержано 1100 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача.

Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» складає 10757,45 грн. (а.с. 15).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню».

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, за відсутності документів, що підтверджували б безспірність заборгованості.

На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»).

До матеріалів справи відповідачем чи іншими учасниками справи не надано доказів. які підтверджують, чи є АТ «Банк Форвард» правонаступником ПАТ «Банк Руський Стандарт» у правовідносинах, що виникли у нього з ОСОБА_1 .

Позивач, не погоджуючись з розміром заборгованості, тому така заборгованість не є безспірною, що перешкоджає вчиненню виконавчого напису.

Відповідач суду не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що нотаріусу взагалі надавались документи, що підтверджують безспірність заборгованості.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, у ньому запропоновано стягнути заборгованість за період з 30 травня 2019 року по 28 серпня 2019 року(а.с.15)

Але враховуючи, що згідно анкети-заяви ОСОБА_1 від 27 квітня 2011 року №88818232, ОСОБА_1 погоджувалась з тим, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, та обставина, що в період з 30 травня 2019 року по 28 серпня 2019 року картка позивача діє, відповідно, кредитний договір продовжує діяти і передбачає нарахування відсотків у вказаний період, потребує доказування.

Крім того, враховуючи строк отримання позивачем кредиту, у випадку заперечень проти позовних вимог відповідач мав надати докази того, що з часу виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Позивач в своєму позові посилається на те, що нотаріусом вчинено виконавчий напис за вимогами, за якими минуло більше трьох років.

Відповідач доказів на спростування цієї обставини до матеріалів справи не надав.

З наведеного вбачається, що вимога стягувача до боржника не є безспірною.

Таким чином, вирішуючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріусом вчинено за вимогами, які не є безспірними, заява про вчинення виконавчого напису подана нотаріусу, яким відповідно такий виконавчий напис вчинено, поза межами трирічного строку з дня виникнення у кредитора права вимоги до ОСОБА_1 щодо частини вимог.

Інші підстави для визнання виконавчого напису недійсним судом не встановлені.

На підставі викладеного позов необхідно задовольнити, визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивача складаються зі сплати судового збору за розгляд справи у розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с.8).

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність позов задовольнити, понесені позивачем документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 25 серпня 2021 року за №4862 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 10757,45 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) на відшкодування понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач - Акціонерне товариство «Банк Форвард», місцезнаходження: м.Київ, вул.Саксаганського, 105, ;

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлено;

третя особа приватний виконавець Виконавчого округу м.Києва Овсієенко Алла Вікторівна, адреса: м.Київ, вул. Чорновола, 10, офіс 91, реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлено.

Повне судове рішення виготовлено 17 грудня 2021 року.

Головуючий О.А.Самсонова