КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9963/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , та апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" про стягнення коштів,-

встановив:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення грошових коштів.

Вимоги обґрунтовує тим, що 08 жовтня 2012 року між сторонами укладено договір SAMDN7020 вклад "Універсальний", згідно із яким на рахунок № НОМЕР_1 внесено 22750 доларів США, на які банк зобов`язався нараховувати відсотки в розмірі 9,5% річних.

24 квітня 2020 року (згідно даних фіскального чека 25 числа) ОСОБА_1 надіслано заяву про розірвання договору, яка отримана банком 22 квітня 2020 року (згідно тверджень позовної заяви).

Оскільки банк суму вкладу та відсотки не повернув, просила стягнути:

- 22750 доларів США суми вкладу;

- 16395,89 доларів США відсотків за період з 08 жовтня 2012 року по 07 травня 2020 року;

- 183225,30 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 07 травня 2019 року по 07 травня 2020 року, що нарахована на суму вкладу із використанням гривневого еквіваленту за курсом НБУ станом на 07 травня 2020 року (27,7 грн);

- 56819,34 грн 3% річних, нарахованих на суму вкладу з відсотки та штрафними санкціями за період з 07 травня 2017 року по 07 травня 2020 року.

В грудні 2020 року позивач в особі представника подала заяву про збільшення позовних вимог з огляду на пояснення банку, згідно із якими між сторонами наявний договір SAMDN2637 "Стандарт" від 11 жовтня 2013 року, згідно із яким з рахунку № НОМЕР_1 за договором SAMDN7020 на рахунок № НОМЕР_2 переведено кошти 27012,91 доларів США, на які банк зобов`язався нараховувати відсотки в розмірі 6,5% річних.

Посилаючись на зазначені обставини позивач вказує на наявність у банку перед нею таких грошових зобов`язань:

- 27012,91 доларів США суми вкладу;

- 11271,04 доларів США відсотків за період з 11 жовтня 2013 року по 30 листопада 2020 року;

- 133221,07 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 30 листопада 2019 року по 30 листопада 2020 року, що нарахована на суму вкладу із використанням гривневого еквіваленту за курсом НБУ станом на 30 листопада 2020 року (28,4681 грн);

- 151067,67 грн 3% річних, нарахованих на суму вкладу з відсотки за період з 15 травня 2014 року по 30 листопада 2020 року.

При цьому, у вимогах вказала, що просить стягнути:

- 22750 доларів США суми вкладу;

- 11271,04 доларів США відсотків;

- 133221,07 грн пені;

- 151067,67 грн 3% річних.

В лютому 2021 року представником позивача подана заяву про зміну підстав позову, зазначивши, що такі випливають з вказаного вище договору SAMDN2637 "Стандарт". В іншому заява повторює заяву про збільшення позовних вимог, зокрема, просить стягнути:

- 22750 доларів США суми вкладу;

- 11271,04 доларів США відсотків;

- 133221,07 грн пені;

- 151067,67 грн 3% річних.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 депозит за договором від 11 жовтня 2013 року №SAMDN2637 у сумі 27012,91 доларів США та проценти за депозитним договором у сумі 11271,04 доларів США.

В іншій частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" в дохід держави судовий збір в сумі 8460,55 гривень.

Не погодившись з рішенням,ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частині відмови у стягнення процентів та пені скасувати, вимоги в цій частині задовольнити.

Посилається на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, відтак несе відповідальність на підставі статті 625 ЦК України, проте суд зазначеного не врахував. Щодо стягнення процентів з 2014 року, посилається на обставини окупації півострова Крим, невизначеність ситуації, неможливість клієнтів банку отримувати його послуги та консультації. Вказує, що позивач неодноразово зверталась із заявами про розблокування рахунку, розірвання договору та повернення суми коштів, проте банк припинив діяльність на півострові. Виїхавши у 2020 році на материкову частину України, позивач змогла реалізувати свої права та в чергове звернулась до банку.

Щодо вимог в частині пені вказує, що така нарахована відповідно до статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" і з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16 може бути стягнута. У зв`язку із цим уважає, що висновки суду про відсутність законодавчо визначеного розміру подвійної облікової ставки НБУ є безпідставними.

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що банк не є належним відповідачем за вимогами позивача, оскільки борг переведено на ТОВ "Фінансова компанія "Фінілон", про що вказано в Умовах та Правилах надання банківських послуг, які розміщені на сайті банку.

Щодо суті позову вказує, що позивачем не доведено порушення її прав за договором SAMDN2637, оскільки із вимогами про повернення коштів за ним позивач до банку не зверталась.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу банку, у якій посилається на безпідставність доводів скарги.

Банком відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавався.

В судовому засіданні 09 вересня 2021 року представник банку подану апеляційну скаргу підтримав, проти скарги ОСОБА_2 заперечував. В судове засідання 25 листопада 2021 року представник банку не з`явився.

Представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримували, проти апеляційної скарги банку заперечували.

Відповідно до статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 11 жовтня (суд першої інстанції помилково вказує місяць березень) 2013 року сторони уклали договір №SAMDN2637 вклад "Стандарт", відповідно до якого позивач здійснила вклад в сумі 27012,91 доларів США строком на 182 дні до 11 квітня 2014 року за умовами автоматичної пролонгації на кожні 6 місяців та процентною ставкою за користування банківським вкладом у розмірі 6.5% річних.

25 квітня 2020 року позивач письмово звернувся до відповідача із вимогами про розірвання договору, повернення суми вкладу та нарахованих процентів, проте банк вимоги не виконав.

17 листопада 2014 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "ФК "Фінілон" укладено договір про переведення боргу, відповідно до умов якого ПАТ КБ "Приватбанк" переводить на ТОВ "ФК "Фінілон" борг в об`ємі та на умовах, що існують в момент договору на підставі згоди кредиторів, отриманого ПАТ КБ "Приватбанк" шляхом приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті ПАТ КБ "Приватбанк", що є невід`ємною частиною до цього договору.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк не виконав свій обов`язок, який ґрунтується на законі та договорі про повернення вкладнику суми вкладу та нарахованих процентів.

В частині вимог про стягнення пені в сумі 133221,07 грн, суд вказав, що чинне законодавство не встановлює розмір штрафних санкцій (пеню) за порушення умов договору банківського вкладу в розмірі подвійної ставки НБУ.

Щодо стягнення 151067,67 грн 3% річних відповідно статті 625 ЦК України, суд вказав, що такі позивач просила стягнути за період з 15 травня 2014 року (у зв`язку з прийняттям відповідно до Протоколу правління ПАТ КБ "Приватбанк" від 15 травня 2014 року рішення про припинення діяльності всіх відокремлених підрозділів АТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим) до 30 листопада 2020 року (дата подання клопотання про збільшення позовних вимог). Разом з тим, договором передбачено, що вклад продовжується кожні 6 місяців у разі відсутності заяви вкладника про розірвання договору, а заяву про розірвання договору банківського вкладу позивач подала 24 квітня 2020 року.

Відхиляючи доводи в частині належного відповідача, суд першої інстанції зазначив, що не установлено згоди кредитора на переведення боргу.

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Апеляційні скарги не містять заперечень в частині існування зобов`язань за договором вкладу та розміру боргу за тілом вкладу і процентами.

В частині доводів апеляційної скарги щодо заміни боржника у зобов`язанні, апеляційний суд виходить з наступного.

В питаннях заміни боржника банк апелює на те, що згода кредиторів отримана шляхом їх приєднання до умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку. При цьому визначено, що згода клієнта отримується за принципом мовчазної згоди (стаття 205 ЦК України).

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Зміст статті 520 ЦК України зазначає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника. В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Окрім того, згідно із статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Для кредитора має суттєве значення особа боржника, оскільки від цього залежить забезпечення зобов`язання такими критеріями, як платоспроможність, добросовісність та надійність контрагента.

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Натомість із змісту депозитного договору не убачається, що сторони також керуються згаданими вище умовами та правилами, а з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 у якій зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника з посиланням на такі докази.

Окрім того, форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначена у статті 521 ЦК України, відповідно до якої форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що договір між сторонами укладено у письмовій формі, який містить умови про їх двостороннє волевиявлення, передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не застосовні до правовідносин сторін у цій справі.

В частині доводів банку про те, що позивачем не доведено порушення її прав за договором SAMDN2637, оскільки із вимогами про повернення коштів за ним позивач до банку не зверталась, апеляційний суд вказує наступне.

Відповідно до інформації банку між сторонами на сьогоднішній день наявний договір SAMDN2637 "Стандарт" від 11 жовтня 2013 року, а кошти розміщені на рахунку№ НОМЕР_2 . Кошти за вказаним договором переведені з рахунку № НОМЕР_1 за договором SAMDN7020.

Позивач уточнила позовні вимоги та змінила підстави позову, відповідно до яких просила стягнути кошти за зобов`язаннями банку, що виникли з договору SAMDN2637.

Відсутність досудової вимоги по цьому договору не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки банк заперечує проти свого обов`язку повернути кошти, що встановлено у цьому судовому провадженні, відтак такий спір правомірно вирішується судом.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу банку.

В частині скарги позивача апеляційний суд вказує наступне.

Заявляючи вимоги про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у позовній заяві та заявах про уточнення вимог, не визначено вказаної правової підстави для застосування цієї величини, як і безпосередньо в договорі. Натомість у відповіді на відзив зазначено, що зазначена вимога ґрунтується на Законі України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Суд першої інстанції відхилив такі твердження, оскільки положення вказаного закону застосовуються до врегулювання правовідносин, що виникли між підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним і апеляційний суд з ним погоджується.

В свою чергу в апеляційній скарзі скаржник вказує іншу правову підставу, а саме частину 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", якою визначено наступне:

5. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Апеляційний суд зазначає, що вимог відповідно до цієї норми закону позивачем не заявлялось, відтак такі не могли і не були предметом розгляду справи. Окрім того, у заявах по суті справи позивач чітко і послідовно вказує на застосування подвійної облікової ставки НБУ із використанням у формулі розрахунку річного значення, тоді як частиною 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено сталий розмір пені в розмірі 3% за кожен день.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні таких вимог.

Щодо стягнення 3% відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України за період з 15 травня 2014 до 30 листопада 2020 року, то апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції. Позовна заява, заява про збільшення позовних вимог та заява про зміну підстав позову не містить обґрунтованих посилань на прострочення боржника в цей період.

В свою чергу суд першої інстанції обґрунтовано вказав на строк дії договору, тобто відрізок часу в який банк правомірно користувався грошовими коштами, у зв`язку із чим не несе відповідальності. Доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач неодноразово намагалась повернути кошти і договір був розірваним чи припиненим не надано.

Апеляційний суд також зазначає, що заява від 24 квітня 2020 року про розірвання договору стосувалася договору SAMDN7020, що припинений. 26 червня 2020 року, тобто лише під час провадження у цій справі, позивач звернулась письмово до банку із заявою про розірвання всіх діючих депозитних договорів.

Зазначене звернення надано суду в лютому 2021 року і позовних вимог з посиланням на цей доказ не заявлялось.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова