ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2955/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря Лаптєвої Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_2 належало 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

З одержаної Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивач дізналась, що відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №35662495 від 06.12.2012.

На її звернення до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивач отримала відповідь про те, що виконавче провадження №35662495 від 06.12.2012 завершене 03.12.2013. З приводу зняття арешту з майна позивачу повідомили про те, що оскільки виконавче провадження завершено, а зняття арешту можливе тільки за рішенням суду.

У зв`язку з тим, що при завершенні виконавчого провадження питання щодо зняття арешту відповідачем не було вирішено, а накладений арешт порушує її право власності на дане майно, як спадкоємиці, що стало підставою звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2020 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилась, однак від її представника до суду подано заяву, в якій просить проводити судовий розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Зі змісту заяви убачається, що заявлені позовні вимоги представник позивача підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надійшло.

Суд дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 29.01.2011 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 , у зв`язку з чим змінила прізвище на " ОСОБА_1 ", що вбачається із свідоцтва про шлюб виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 103.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1998 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2016 ОСОБА_2 належало 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що на підставі постанови від 06.12.2012 відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві накладено арешт на все нерухоме майно власником якого є ОСОБА_2 (а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, у віці 41 року (а.с. 13).

Позивач у позовній заяві вказує на те, що маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті чоловіка та зареєструвати своє право власності на майно вона зверталась до нотаріуса, проте отримала відмову.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з листа Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно даних АСВП на виконанні відділу з 06.12.2012 перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2/0417/6901 виданого 08.11.2012 Індустріальним р/с про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмір 129674,51 грн. (ВП №135662495).

Постановами державного виконавця вказаний виконавчий документ неодноразово повертався стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Станом на 21.07.2020 виконавчий лист №2/0417/6901 виданий 08.11.2012 Індустріальним р/с на виконанні у відділі не перебуває.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилалась також на те, що незважаючи на завершення виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на належне майно ОСОБА_2 , станом на день звернення до суду з цим позовом питання зняття арешту з майна боржника державним виконавцем вирішено не було.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Так, як встановлено у ході розгляду справи, арешт, що був накладений на все нерухоме майно позивача в межах виконавчого провадження №35662495, державним виконавцем не знято.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.

У свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Таким чином, з огляду на те, що обставини на підставі яких був накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 відпали, а дія арешту на вказане нерухоме майно порушує права позивача, як спадкоємиці щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту нерухомого майна належного ОСОБА_2 , накладеного на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження ВП №35662495 від 06.12.2012, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №13392643 від 17.12.2012.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов-задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №35662495 відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 06.12.2012, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №13392643 від 17.12.2012.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: