РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

06.12.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря Оверко Я.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів -

в с т а н о в и в:

позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що 14.11.2018 року в Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області було шлюб між сторонами зареєстровано. У шлюбі народилося донька ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя у них не склалось та між ними втрачено взаємні почуття любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки. Між ними сімейні відносини припинені, разом не живуть та не ведуть спільного господарства. Примирення між ними неможливе, а тому вважає, що шлюб в них носить формальний характер, який підлягає до розірвання.

Крім цього, дитина повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку на утримання дитини коштів не надає, а в неї коштів не достатньо для отримання ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона також не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, а тому також потребує допомоги як матір малолітньої дитини, яка не досягла трирічного віку, відповідач теж матеріальної допомоги не надає. Відповідач добровільно коштів на утримання доньки та її утримання не надає, хоча має таку можливість, є працездатним, довгий час жив та працював у Чехії, де мав стабільно високий дохід, не менше 30 000 гривень, останній часом працює неофіційно та приховує реальний заробіток. У зв`язку чим вважає, що відповідач має можливість платити аліменти на користь дитини та на її утримання, як дружини. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач та її представник позивача позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладених у позові. Просять позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи та не подав відзив, а тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив позивач та її представник.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.11.2018 року в Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №3560/а.с.8/.

У шлюбі народилася донька ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.9/.

Донька ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю, тобто з позивачкою/а.с.10-11/. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, а тому позивачці одній важко утримувати дитину.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Сторони тривалий час подружні відносини не підтримують, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Примирення між ними не можливе. Сім`я розпалась.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер їх відносин, наполягання на розірванні шлюбу позивачем, їх твердження, що збереження сім`ї неможливо, а тому суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченню дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 згаданого кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Відповідач не надав суду доказів суду щодо перебування на утриманні відповідача, а саме: інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення для справи та те, що між сторонами як батьками є узгодженість способу утримання дітей у позасудовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у справі № 755/14148/18 не підтримав практику призначення аліментів у мінімальному розмірі і роз`яснив, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів, суди мають керуватись інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. ВС визначив, що аліменти не обов`язково мають присуджуватись у мінімальному розмірі, передбаченому ст.182 СК України, а також встановив, що відповідач має довести свою неспроможність платити аліменти, встановлені судом. Також ВС дійшов висновку, що сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу в межах заявлених вимог (ст.13 ЦПК України) та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище як дітей так і платника аліментів.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини(ч.8 ст.7 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Згідно з ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення нею трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини.

Така правова позиція висвітлена в постанові КЦС ВС від 19.12.2018 у справі №310/4820/17.

Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Аналогічна позиція викладена у постанові КЦС ВС від 27.05.2020 № 712/4702/19 (61-929св20), що в розумінні статті 84 СК України можливістю отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина та до досягнення нею трьох років, виникає за умови, якщо чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Крім цього, позивачу як матір малолітньої дитини ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не досягла трирічного віку, відповідач матеріальної допомоги не надав. При цьому, позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується довідкою №260309-393 від 16.02.2021 року виданої Франківським відділом соціального захисту управління соціального захисту ДГП ЛМР/а.с.12/, то інших доходів не мала, тому має право на аліменти на її утримання, оскільки відповідач має таку змогу надати матеріальну допомогу позивачці.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляд на вищезазначене, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів є підставний і підлягає до задоволення, а тому з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошові сумі у розмірі 4000(чотири тисячі) гривень щомісячно, з проведенням індексації відповідно до Закону, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 23.02.2021 р., і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з відповідача стягувати на користь позивачки аліменти на її утримання, як дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000(дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду, з 23.02.2021 року і до досягнення донькою ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 гривень та з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 282, 353, 430 ЦПК України -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Розірвати шлюб укладений 14.11.2018 року в Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області між ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №3560).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 гривень.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошові сумі у розмірі 4000(чотири тисячі) гривень щомісячно, з проведенням індексації відповідно до Закону, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 23.02.2021 р., і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000(дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду, з 23.02.2021 року і до досягнення донькою ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 908 гривень в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівської апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Копію рішення, після набрання ним законної сили, направити у Франківський районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для внесення відомостей до державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Дата складення повного судового рішення - 16.12.2021 року.

Суддя: Мартинишин М.О.