Справа №521/4742/21
Провадження №4-с/521/47/21
УХВАЛА

про розгляд скарги на дії державного виконавця

26 травня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса),

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду заявник посилався на ті обставини, що на примусовому виконанні Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі знаходиться судовий наказ, виданий Київським районним судом міста Одеси у справі №947/25953/19 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , 2011 року народження, та ОСОБА_4 , 2015 року народження, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно.

У процесі виконавчих дій державним виконавцем був здійснений розрахунок загальної суми заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період протягом 16 місяців у розмірі 99294,29 гривень.

З даним розрахунком заявник не погодився, вважає його необґрунтованим, у зв`язку з чим звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати дії державного виконавця Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі Кисельова В.В. щодо нарахування заборгованості у розмірі 99294,29 гривень незаконними.

Перший Малиновський відділ ДВС у місті Одесі скористався наданим процесуальним правом, від начальника відділу на адресу суду надійшов відзив на скаргу ОСОБА_1 . Заперечуючи проти вимог заявника повністю, начальник Першого Малиновського відділу ДВС у місті Одесі, зокрема, зазначав, що розрахунок заборгованості за аліментами ОСОБА_1 здійснювався на підставі статей 182 СК України та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому за основу нарахування заборгованості державним виконавцем взято розмір середньомісячної заробітної плати по місту Одесі. Зважаючи на викладене, начальник відділу посилався, що розрахунок заборгованості виконаний з дотриманням вимог закону, у зв`язку з чим просив суд у задоволенні скарги відмовити.

Заявник ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі.

Представник Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі у відкрите судове засідання не з`явився, відділ повідомлявся про розгляд справи, причини неявки представника суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

01 листопада 2019 року Київським районним судом міста Одеси у справі №947/25953/19 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , 2011 року народження, та ОСОБА_4 , 2015 року народження, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно.

05 грудня 2019 року постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі було відкрите виконавче провадження ВП №60800246 з примусового виконання означеного судового наказу.

Заявник свідчить, що йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження 02 грудня 2020 року після накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на належній ОСОБА_1 банківській картці.

Відомостей про належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження в порядку статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» з боку відділу ДВС суду не надано.

У рамках виконавчого провадження державним виконавцем здійснений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з жовтня 2019 року по січень 2021 року, яка склала 99294,29 гривень.

Як передбачають частини 2, 3 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Відомості про працевлаштування та загальний дохід ОСОБА_1 відсутні. Як випливає з позиції ВДВС, у зв`язку з викладеними обставинами розрахунок заборгованість зі сплати аліментів боржника за наведений період був здійснений виходячи з середньомісячної заробітної плати працівника для цієї місцевості у розмірі відповідно від 9044,00 гривень в жовтні 2019 року до 10138,00 гривень в січні 2021 року.

Як зазначалось, судовим наказом від 01 листопада 2019 року чітко визначено про стягнення аліментів на утримання дітей боржника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно.

Оскільки державним виконавцем не отримано відомостей про працевлаштування ОСОБА_1 , суд звертає увагу, що прожитковий мінімум для дітей залежно від віку визначається законом, у даному випадку Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік», Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік», та Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік».

Згідно з положеннями нормативних актів прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років та для дітей віком від 6 до 18 років становив відповідно: з 01 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року 1699,00 гривень та 2118,00 гривень; з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року 1779,00 гривень та 2218,00 гривень; з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року 1779,00 гривень та 2218,00 гривень; з 01 липня 2020 року по 30 листопада 2020 року 1859,00 гривень та 2318,00 гривень; з 01 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року 1921,00 гривень та 2395,00 гривень; з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року 1921,00 гривень та 2395,00 гривень; з 01 липня 2021 року по 30 листопада 2021 року 2013,00 гривень та 2510,00 гривень; з 01 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року 2100,00 гривень та 2618,00 гривень.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Як регламентує стаття 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Оскільки ОСОБА_1 не працевлаштований, суд погоджується з позицією заявника, що дії державного виконавця Першого Малиновський відділу ДВС у місті Одесі з нарахування заборгованості за аліментами зважаючи на середню заробітну плату по місту Одесі, є безпідставними та не відповідають вимогам закону.

У такому випадку розрахунок аліментів має здійснюватися виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з вимогами статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Ураховуючи викладене суд погоджується із обґрунтованістю доводів ОСОБА_1 про порушення державним виконавцем вимог закону при примусовому виконанні відповідного виконавчого документу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). Однак за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30).

Отже перевіривши факти і обставини, якими заявник обґрунтовував свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення скарги.

Як регламентує стаття 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

У зв`язку з задоволенням скарги ОСОБА_1 суд покладає судові витрати на Перший Малиновський відділ ДВС міста Одеси.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 258, 259, 260, 450, 451, пунктами 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) Кисельова Вячеслава Валерійовича щодо нарахування заборгованості по аліментам у розмірі 99294,29 гривень неправомірними.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.В. Плавич