Справа № 303/801/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Гутій О.В

за участю секретаря судових засідань Зарева А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Івано-Франківськ) Гонак М.М., Мукачівський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Івано-Франківськ), заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

28 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати бездіяльність головного державного виконавця Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Івано-Франківськ) Гонак М.М. щодо не зняття арешту з всього нерухомого майна ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 41652086 та відмову Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у скасування даного арешту незаконними та зобов`язати Мукачівський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) зняти арешт з всього нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений в межах виконавчого провадження.

Скаргу мотивує тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 229297351 на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт. Підставою такого арешту є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: 41652086 видана 25.01.2014 року МВ ДВС Мукачівського МРУЮ. У відповідь на адвокатський запит щодо стану виконавчого провадження № 41652086 з Мукачівського МВ ДВС було отримано лист, згідно якого в провадженні Мукачівського МВ ДВС перебувало виконавче провадження ВП № 41652086 по виконанню виконавчого листа від 17.01.2014 року № 2/303/1730/13, виданого Мукачівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 188 947,50 гривень.

27.11.2014 року головним державним виконавцем Гонак М.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст.47 «Про виконавче провадження», також зазначено що у зв`язку із закінченням річного строку зберігання, дане виконавче провадження знищено. 18.01.2021 року на ім`я начальника Мукачівська МВ ДВС було подано заяву про скасування арешту нерухомого майна. 22.01.2021 року отримано відповідь, відповідно до якої згідно ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна. Вважає такі дії державного виконавця незаконними та такими, що порушують її права. Враховуючи вищенаведене просить визнати бездіяльність головного державного виконавця Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Івано-Франківськ) Гонак М.М. щодо не зняття арешту в всього нерухомого майна ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 41652086 та відмову Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у скасування даного арешту незаконними та зобов`язати Мукачівський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Івано-Франківськ) зняти арешт з всього нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений в межах виконавчого провадження.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представник скаржника ОСОБА_3 подав заяву, в якій просив скаргу задоволити.

Головний державний виконавець Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Івано-Франківськ) Гонак М.М. в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати скаргу без його участі, просив відмовити в задоволенні скарги.

Представник Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Івано-Франківськ) та заінтересована особа: ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час ті місце його проведення повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 229297351 на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт. Підставою такого арешту є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: 41652086, видана 25.01.2014 року МВ ДВС Мукачівського МРУЮ ( а.с. 7).

На адвокатський запит щодо стану виконавчого провадження № 41652086 Мукачівський МВ ДВС повідомив, що в провадженні Мукачівського МВ ДВС перебувало виконавче провадження ВП № 41652086 по виконанню виконавчого листа від 17.01.2014 року № 2/303/1730/13, виданого Мукачівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 188 947,50 гривень. 27.11.2014 року головним державним виконавцем Гонак М.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст.47 «Про виконавче провадження», також зазначено, що у зв`язку із закінченням річного строку зберігання дане виконавче провадження знищено ( а.с. 8).

18.01.2021 року на ім`я начальника Мукачівська МВ ДВС було подано заяву про скасування арешту нерухомого майна (а.с. 11), у відповідь на яку 22.01.2021 року повідомлено, що відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна ( а.с. 12).

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових і службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У відповідності до приписів частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 наведеного Закону з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Суд відхиляє твердження скаржника, що виконавче провадження № 41652086 закінчено державним виконавцем 27.11.2014 року, оскільки державним виконавцем 27.11.2014 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно ж до приписів статті 49 зазначеного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. При цьому, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку з відсутністю майна у боржника, не є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з приписами статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, ніщо не перешкоджає боржнику виконати рішення суду, що є його обов`язком з огляду, зокрема, на приписи Конституції України, Цивільно- процесуального кодексу України, після чого арешт з майна боржника буде знято у відповідності до приписів чинного законодавства.

Суд відхиляє посилання скаржника на те, що в силу приписів частини п`ятої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна боржника має бути знятий у судовому порядку, оскільки виконавчий документ повернутий стягувачу і необхідність забезпечення виконання рішення шляхом накладення арешту відпала. Так, випадки, з якими пов`язується зняття арешту з майна боржника прямо визначені приписами наведеного Закону, і винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (тобто, коли рішення суду фактично не виконано), не є підставою для зняття накладеного арешту на майно боржника.(Аналогічний висновок викладено в Постанові Верхового Суду України від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, однак при цьому, в силу вимог ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, вона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, всупереч вимогам наведених вище норм процесуального закону, заявником не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували протиправність дій державного виконавця під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81 , 89, 259-261, 450, 451, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 18, 47, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Івано-Франківськ) Гонак М.М., Мукачівський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Івано-Франківськ), заінтересована особа: ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду виготовлена 22.02.2020 року.

Головуюча О.В.Гутій