Справа № 456/106/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/2671/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

у січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_5 , Моршинська міська рада Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що за договором дарування від 30 березня 2009 року, укладеного між нею та ОСОБА_6 , отримала в дар 21/100 ідеальну частину житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Моршинської міської ради Львівської області є власником земельної ділянки площею 0.0292 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , та межує із земельними ділянками гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Зазначає, що при обстеженні земельної ділянки встановлено, що існуюча загорожа зі сторони земельної ділянки ОСОБА_1 та межа по акту встановлення та узгодження меж не відповідають схемі розподілу земельних ділянок між попередніми власниками цих земельних ділянок, встановленому рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 липня 1998 року. Зазначає, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, на якій самовільно встановив бетонні стовпці та встановив металеву сітку, а на її неодноразові прохання перенести загорожу не реагує. З наведених підстав просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, демонтувати існуючу загорожу, що знаходиться на її земельній ділянці площею 0.0292 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2019 рокупозов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0.0292 га по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу загорожі, що знаходиться на цій земельній ділянці.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Стверджує, що жодних перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою він не створює, оскільки вони є співвласниками одного будинковолодіння, в якому йому належить 54/100 частини, 21/100 частини належить ОСОБА_3 , а 25/100 частини ОСОБА_5 . Зазначає, що між співвласниками будинковолодіння склався певний порядок користування земельною ділянкою, його частина земельної ділянки була відгороджена від частини земельної ділянки попереднього власника ділянки металевою сіткою, яка облаштована більше п`яти десятиліть тому і стільки часу межа не змінювалася. Вказує, що у разі демонтажу зазначеної огорожі, його земельна ділянка значно зменшиться і не буде відповідати його частці у будинковолодінні та рішенню Моршинської міської ради Львівської області № 914 від 26 червня 2014 року, яким йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0.0508 га. Звертає увагу, що при ухваленні Стрийським міськрайонним судом Львівської області рішення від 10 липня 1998 року, яким проведено розподіл меж земельних ділянок, його не було залучено до розгляду справи, незважаючи на те, що він є співвласником найбільшої частини будинковолодіння, а відповідно і більшої частини земельної ділянки. Наголошує, що суд першої інстанції зобов`язав Моршинську міську раду провести обміри земельних ділянок, однак нею лише складено акти про те, що він самовільно встановив огорожу на земельній ділянці ОСОБА_3 без проведення відповідних обмірів з участю сторін. Звертає увагу, що у разі демонтажу загорожі будуть порушені його права землекористувача, оскільки площа земельної ділянки ОСОБА_3 збільшиться за рахунок його земельної ділянки і не буде відповідати площі, зазначеній у її державному акті на право приватної власності на землю. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 підтвердила належними та допустимими доказами порушення відповідачем ОСОБА_1 права користування нею земельною ділянкою встановленням ним загорожі на належній їй на праві власності земельній ділянці.

Колегія суддів погоджується з такими висновкам суду з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи є ефективним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Спірні правовідносини виникли у сторін з приводу користування належними їм земельними ділянками.

Звертаючись до суду, позивач вказувала, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні належною на праві власності земельною ділянкою, оскільки встановив металеву сітку на частині цієї земельної ділянки.

Згідно зі статтею 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 належить 54/100 частини будинковолодіння, розташованого на АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 березня 1966 року, позивачу ОСОБА_3 21/100 частини будинковолодіння на підставі договору дарування від 30 березня 2009 року, ОСОБА_5 є власником 25/100 частини будинковолодіння.

Рішенням виконавчого комітету Моршинської міської ради від 27 лютого 1997 року № 24 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» відповідачу ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,05 га.

Рішенням Моршинської міської ради 17-ї сесії 6-го скликання від 26 квітня 2012 року № 349 ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0292 га, розташовану на АДРЕСА_1 .

На підставі цього рішення 27 листопада 2012 року позивачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 350242 площею 0,0292 га (а. с. 5).

Оскільки і рішення Моршинської міської ради 17-ї сесії 6-го скликання від 26 квітня 2012 року № 349, і державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 350242, виданий 12.02.2012 року ОСОБА_3 , відповідно до яких ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0.0292 га, є чинними, не скасовані та не визнані незаконними в судовому порядку, користування ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0.0292 га, є правомірним.

Згідно з рішенням Моршинської міської ради Львівської області від 26 червня 2014 року № 914 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовно площею 0,0508 га, яка передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих на АДРЕСА_1 (а. с. 86).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 10 липня 1998 року у справі №456/464/98 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розподіл земельної ділянки, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2015 року, розподілено земельну ділянку, належну до будинку АДРЕСА_1 . Зокрема, згідно з таблицею № 1 висновку експертизи № 2 ОСОБА_7 виділено земельні ділянки площами 94,5 кв. м та 154,3 кв. м, які разом з площею забудови належної йому частини будинку становлять 292 кв. м, і зобов`язано ОСОБА_7 обладнати вхід на земельну ділянку площею 154,3 кв. м зі сторони об`їзної дороги. ОСОБА_8 виділено земельну ділянку площею 347,7 кв. м з урахуванням площі забудови належної їй частини будинку та зобов`язано її обладнати вхід в`їзд на цю ділянку зі сторони об`їзної дороги (а. с. 6, 4041).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року у справі №456/464/98 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розподіл земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_1 , встановлено, що згідно з правовстановлюючими документами ОСОБА_7 належать земельні ділянки площами 94,5 кв. м і 154,3 кв. м, які разом з площею забудови належної йому частини будинку становлять 292 кв. м, відповідачу ОСОБА_8 - земельна ділянка площею 347,7 кв. м з урахуванням площі забудови належної їй частини будинку.

Правонаступником ОСОБА_7 є ОСОБА_3 , а правонаступником ОСОБА_8 є ОСОБА_5 , які користуються вказаними земельними ділянками.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2017 року, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Моршинської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: управління Держземагентства у Стрийському районі Львівської області, про визнання частково нечинним рішення Моршинської міської ради від 26 квітня 2012 року № 349 (в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0292 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на АДРЕСА_1 ) та визнання недійсним виданого 27 листопада 2012 року ОСОБА_3 державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 350242 площею 0,0292 га, розташованої на АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 , самовільно на земельній ділянці, що належить позивачу, встановив загорожу, внаслідок чого позивач не може належним чином користуватись належною їй на праві власності земельною ділянкою та має перешкоди щодо доступу до належного їй на праві власності житлового будинку, і як на докази самовільного захоплення частини земельної ділянки, суд покликався на акти, складені комісією Моршинської міської ради від 10 лютого 2012 року, від 02 листопада 2017 року та від 13 лютого 2019 року (а. с.8, 84, 192).

Разом з тим до матеріалів справи також було долучено акт від 22 жовтня 2014 року, склаений комісією Моршинської міської ради, згідно з яким при обстеженні земельної ділянки порушень межі не виявлено ( а. с. 110).

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що наданий акт обстеження земельної ділянки від 10 лютого 2012 року є необ`єктивним, проведений без його участі, йому невідомо про схему розподілу земельної ділянки, при її поділі рішенням Стрийського районного суду від 10 липня 1998 року він не був залучений до участі у справі.

Наведене свідчить про суперечливість інформації, зазначеної у вищезгаданих актах, не спростованої судом.

Однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Вважаючи достатніми докази на підтвердження порушення прав позивачки, судова земельно-технічна експертиза у справі судом першої інстанції не призначалася, хоча відповідач звертався до суду з клопотанням про проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч.1 ст. 104 ЦПК України).

Частина 3 ст. 102 ЦПК України передбачає, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч.1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Позивачка ОСОБА_3 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції долучила до матеріалів справи висновок експерта №60 судової земельно-технічної експертизи від 11.10.2021 року, складений 18 листопада 2021 року, за заявою ОСОБА_3 на проведення судової земельно-технічної експертизи для з`ясування питання, чи має місце порушення меж земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0126, розташованої в АДРЕСА_1 зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_1 .

У висновку зазначено, що з метою визначення просторових координат огорожі, влаштованої на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , було залучено інженера-геодезиста, інженера землевпорядника ОСОБА_9 , за результатами виконаного топографо-геодезичного знімання було виготовлено топографічний план земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

До висновку експерта №60 від 18.11.2021 року долучено додаток - топографічний план земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , у якому зазначено площу та місце заступу земельної ділянки № НОМЕР_1 з кадастровим номером :01:002:0124 (площа 0.0464 га), на земельну ділянку № НОМЕР_2 з кадастровим номером :01:002:0126(площа 0.0292га).

У висновку експерта №60 судової земельно-технічної експертизи, складеному 18 листопада 2021 року, зазначено, що в результаті проведеного дослідження встановлено, що має місце порушення меж земельної ділянки к.н. :01:002:0126 (площа 0.0292 га) за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 зі сторони суміжної земельної ділянки к.н. :01:002:0124 (площа 0.0464 га), за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває в користуванні гр. ОСОБА_1 , в результаті влаштування останнім металевої огорожі. Загальна площа ділянок заступу (порушення меж) на земельну ділянку к.н. :01:002:0126, яка належить ОСОБА_3 , зі сторони земельної ділянки к.н. :01:002:0124, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 внаслідок влаштування огорожі становить 0.0046 га.

Тобто, вищезазначеним висновком експерта встановлено, що внаслідок влаштування ОСОБА_1 огорожі порушуються права позивачки, оскільки така влаштована ним на частині земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_3 .

Зазначений висновок судового експерта спростовує доводи апелянта про відсутність порушення ним прав та законних інтересів позивачки.

Відповідач ОСОБА_1 не звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи судом апеляційної інстанції, на спростування висновків експерта, зазначених у висновку експерта №60 судової земельно-технічної експертизи від 18.11.2021 року, не надав суду апеляційної інстанції іншого висновку земельно-технічної експертизи.

А відтак, висновки експерта, зазначені у висновку експерта №60 судової земельно-технічної експертизи від 18.11.2021 року, про порушення встановленою загорожею меж земельної ділянки, наявності заступу земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 на земельну ділянку, належну на праві власності ОСОБА_3 , відповідачем не спростовані.

З клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи судом апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 не звертався.

Враховуючи висновки експерта, зазначені у висновку експерта №60 судової земельно-технічної експертизи від 18.11.2021 року, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 .

На думку колегії суддів наданий ОСОБА_3 висновок експерта є належним та допустимим доказом на підтвердження того, що огорожа, яку встановив відповідач, знаходиться на території належної їй на праві власності земельної ділянки.

Правомірність користування ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0.0292 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 безспірно підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 350242, який в судовому порядку незаконним не визнавався.

Покликання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні суду на преюдиціальність рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2017 року у справі №456/1243/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Моршинської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , управління Держемагенства у Стрийському районі Львівської області, про визнання частково нечинним рішення Моршинської міської ради та недійсним держаного акта на право власності на земельну ділянку, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.12.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк