Справа № 463/2466/20 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1119/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
Провадження №22-ц/811/1117/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколота Т.І., Савуляк Р.В.

Секретар Савчук Г.В.

розглянув в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача Львівського національного аграрного університету - Антонів Н.С. на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 21.01.2021 року та додаткове рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17.02.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного аграрного університету про стягнення компенсації за невикористану відпустку, індексації доплати до заробітної плати за стаж та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в :

14.03.2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Львівського національного аграрного університету, який неодноразово уточнювала та просила стягнути з відповідача грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки за 2018-2019 роки в розмірі 21 801,36 грн.; компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у вигляді надбавки за вислугу років за період з листопада 2012 року по жовтень 2019 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 5 520,55 грн. та три відсотки річних від простроченої суми: невиплачену заробітну плату за відпрацьовані 3 робочих дні в період з 05.12.2019 по 18.12.2019 року в сумі 1 167,93 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2019 року по 02.11.2019 року в сумі 88 373,37 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 21 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Львівського національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 індексацію в сумі 5520,55 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7 000,00 грн.; невиплачену заробітну плату в розмірі 1 167,93 грн.; витрати за проведення експертизи в сумі 2 615,04 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського національного аграрного університету витрати на правничу допомогу в розмірі 500,00 грн.

Рішення суду та додаткове рішення суду оскаржив відповідач Львівський національний аграрний університет (далі ЛНАУ) в особі представника Н.С.Антонів.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення і додаткове рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає частковому скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю позивачем обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт не погоджується із стягненням на користь позивача ОСОБА_1 індексації доплати до заробітної плати за стаж роботи, яка згідно його розрахунків за допомогою калькулятора штрафів система «Ліга: Закон» становить 5 145,93 грн. Апелянт вважає середній заробіток в розмірі 7 000,00 грн. є завищеним внаслідок чого викликає сумнів в об`єктивності перевірки висновок судово-економічної експертизи.

Судом не дано оцінки тому факту, що виплата заробітної плати позивачу проводилася відповідно до табеля обліку відпрацьованого часу, а тому стягнення 1 167,93 грн. є безпідставним.

Вважає, що суд порушив принцип змагальності сторін та не дотримався пропорційності стягнення судових витрат при ухваленні додаткового рішення.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) позивачем по справі ОСОБА_2 надано Відзив на апеляційну скаргу.

У Відзиві зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною. Вважає, що стягнені судом суми, є заниженими, однак із своїх міркувань рішення суду не оскаржує. Позивач не погоджується із твердженнями апелянта про відсутність на роботі без поважних причин на протязі трьох днів після поновлення на роботі за рішенням Личаківського районного суду м.Львова, що було пов`язано із вини відповідача щодо тяганини у поновленні на роботі.

Просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

За змістом ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15.11.2012 року перебувала у трудових відносинах з ЛНАУ на умовах строкового трудового договору, який після його закінчення переукладався на новий строк та працювала старшим викладачем кафедри іноземних мов.

20.01.2019 року позивач була звільнена із займаної посади з підстав п.2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строкового трудового договору).

05.12.2019 року Личаківським районним судом м.Львова скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи та Наказом від 05.12.2019 року № 669-к та від 09.12.12.2019 року наказом № 675-к позивача поновлено на роботі з 05.12.2019 року. Наказом № 698-к від 18.12.2019 року позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення строкового трудового договору).

Відповідно до Довідки про доходи та листа-відповіді ЛНАУ від 16.03.2020 року встановлено, що після звільнення у грудні 2019 року ОСОБА_1 , з нею проведено розрахунок в розмірі 7 988,10 грн., що складається із заробітної плати за 7 робочих днів за відпрацьований період з 05.12.2019 року по 18.12.2019 року в сумі 2 522,37 грн., виплати згідно рішення суду в сумі 5 262,93 грн., компенсація за невикористану щорічну відпустку за три календарні дні в сумі 202,80 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі належно з`ясованих обставин справи, пояснень сторін, висновку бухгалтерської експертизи, прийшов до вірного висновку, що на момент звільнення позивачу було нараховано та виплачено заробітну плату за 7 відпрацьованих робочих днів з 10 робочих днів, а саме не проведено оплату за період між 05.12.2019 та 18.12.2019 року, що становить 1 167,93 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині незгоди із стягненням судом зазначеної суми за 5, 7,9 грудня 2019 року, не спростовують висновків суду, оскільки рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 05.12.2019 року позивач поновлена на роботі і таке рішення підлягало негайному виконанню, однак відповідачем наказ про поновлення на роботі був виданий 07.12.2019 року та вручений позивачу кур`єром 07.12.2019 року, а 09 грудня 2012 року вона була присутня на робочому місці. Відтак, з вини відповідача, який допустив тяганину у виконанні рішення суду, в силу положень ст..81 ЦПК вказані обставини про відсутність ОСОБА_1 на роботі без поважних причин не підтверджені відповідачем належними доказами.

Судом при вирішенні спору взято до уваги матеріали перевірки ГУ Держпраці у Львівській області та встановлено, що відповідач в порушення вимог ст.57 Закону України «Про освіту», Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою КМУ від 31.01.2001 №78 занижував нарахування надбавки за вислугу років та виплачував таку в розмірі 20 % до посадового окладу замість 30 % за весь період перебування у трудових відносинах за період з 15.11.2012 року по 31.10.2018 року розмір якої згідно довідки становить 12 352,955 грн. (а.с.106-109).

Відповідно до ст.. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

За ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Стягуючи 5 520,55 грн. компенсації за невчасно виплачену ОСОБА_1 заробітну плату у вигляді надбавки за вислугу років в розмірі 10% до посадового окладу за період роботи з листопада 2012 року по жовтень 2019 року, суд першої інстанції виходив із розрахунків та Висновку судово-економічної експертизи №25 від 09.10.2020 року, що є належним та допустимим доказом.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначена сума є завищеною та за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга: Закон» апелянтом проведено перерахунок суми індексації, яка визначена в розмірі 5 145, 93 грн., що становить різницю 375 грн., судом апеляційної інстанції не приймається як належний та допустимий доказ відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК. Зазначений розрахунок не був предметом дослідження судом першої інстанції, помісячні розрахунки з цього приводу суду не надавалися і до апеляційної скарги не долучені.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині ухвалення додаткового рішення про стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу про порушення судом принципу пропорційності, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 п.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи те, що при подачі позовної заяви позивач ОСОБА_1 звільнена від оплати судового збору, судом першої інстанції не проводився розподіл судових витрат, а судовий збір був підставно стягнений з відповідача від суми, зазначеної у позовній заяві.

Із врахуванням того, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст. 268 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Львівського Національного аграрного університету Антонів Н.С. залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 21 січня 2021 року та додаткове рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк