Постанова

Іменем України

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 336/5851/18

провадження № 61-2835св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Запорізька міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Керуюча компанія «Мрія», Державне підприємство «Дніпровське» Міністерства аграрної політики та продовольства України, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державного підприємства «Дніпровське» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2019 року у складі судді Дмитрюк О. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року Запорізька міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування службовим жилим приміщенням.

Позов мотивований тим, що будинок АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

На підставі рішення Шевченківської районної ради народних депутатів від 20 жовтня 1983 року № 297 квартира АДРЕСА_1 загальною площею 43,6 кв.м., жилою - 13,5 кв.м. була включена до числа службової житлової площі військового радгоспу «Дніпровський».

25 листопада 1983 року радгоспу «Дніпровський» виконавчим комітетом Запорізької міської ради був виданий службовий ордер.

У зазначеній службовій квартирі була зареєстрована ОСОБА_2 , разом із дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

На цей час ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 померли. В квартирі залишився зареєстрованим ОСОБА_1 , який ніколи не мав трудових відносин ані з радгоспом «Дніпровський» Міністерства оборони України, ані з Державним підприємством «Дніпровське» Міністерства оборони України (далі - ДП «Дніпровське»), яке є правонаступником військового радгоспу «Дніпровський» Міністерства оборони України і, таким чином, в нього не виникли підстави та право проживання в спірному службовому жилому приміщенні.

Відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради від 22 грудня 2011 року № 554 «Про затвердження актів приймання передачі з державної власності до комунальної власності об`єктів житлового фонду, які знаходяться на балансі військового радгоспу «Дніпровський» Міністерства оборони України було оформлено право комунальної власності на об`єкти житлового фонду, які знаходяться на балансі військового радгоспу «Дніпровський» Міністерства оборони України, у тому числі і на будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26 серпня 2016 року № 494 спірний будинок був переданий від МКП «Основаніє» в господарське відання КП «Наше місто» Запорізької міської ради.

На підставі актів про не проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , наданих КП «Дніпровське» за участю представника КП «Наше місто» у вересні 2016 року Запорізька міська рада звернулась з позовом до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя щодо визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселення без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_4 . Рішенням суду від 22 березня 2017 року позовні вимоги Запорізької міської ради були задоволені частково, були усунені перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_4

20 квітня 2018 року та 23 травня 2018 року, для встановлення факту щодо проживання або не проживання ОСОБА_1 за місцем реєстрації, фахівцем по роботі з абонентами ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» ОСОБА_6 було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 та опитані сусіди.

Також факт не проживання ОСОБА_1 підтверджується актом державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя від 11 травня 2018 року, відповідно до якого було встановлено, що ОСОБА_4 самостійно виселився з квартири АДРЕСА_1 . Під час проведення виконавчих дій ОСОБА_1 відсутній в спірній квартирі, державним виконавцем здійснено опис майна, яке знаходилось у квартирі та накладено арешт, будинок було закрито на замок та опечатано.

Крім того, листом від 28 серпня 2018 року № 78 ДП «Дніпровське» надано інформаційну відповідь на запит слідчого в рамках кримінальної справи № 0003184, щодо перетину кордону ОСОБА_1 за період часу з 01 січня 2014 року по 13 квітня 2018 року, яка підтверджує факт виїзду ОСОБА_1 за межі України та його неповернення на час звернення до суду.

Місце знаходження ОСОБА_1 не відомо.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив:

визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування службовою квартирою АДРЕСА_1 ,

зобов`язати департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти його з реєстрації за вищевказаною адресою.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року, в задоволенні позову Запорізької міської Ради до ОСОБА_1 , треті особи: Керуюча компанія «Мрія», ДП «Дніпровське» Міністерства аграрної політики та продовольства України, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської Ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на законних підставах зареєстрований у спірній квартирі, ніколи не втрачав до неї інтересу, причини його не проживання у ній є поважними у зв`язку з працевлаштуванням за кордоном.

Встановивши, що причини не проживання ОСОБА_1 в спірній квартирі пов`язані із його працевлаштуванням в іншій країні, а отже є поважними, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання ОСОБА_1 таким, що втрати право користування службовим приміщенням.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

07 лютого 2020 року ДП «Дніпровське» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду Запорізької області від 02 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами невірно застосовані норми статей 71,72 ЖК УРСР, оскільки користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. ОСОБА_1 не несе обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, не користується квартирою, повністю припинив нести обов`язки з її утримання, не сплачує витрати за житлово-комунальні послуги. Факт реєстрації на законних підставах у спірній квартирі і факт не втрати до неї інтересу з боку відповідача не передбачені диспозицією статей 71, 72 ЖК УРСР. Факт працевлаштування відповідача за кордоном встановлений судом першої інстанції на підставі припущення та не підтверджується належними та допустимими доказами. Позивач надав належні докази на підтвердження не проживання відповідача у спірному житлі. Відповідач незаконно передав у користування та розпорядження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спірну службову квартиру. Відповідач особисто до суду не з`являвся, що свідчить про його відсутність в Україні. Суди не надали належної оцінки доказам позивача, а саме інформації з Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «АРКАН», згідно відомостей якої відповідач приїздив до України в період з 01 січня 2014 року по 13 квітня 2018 року лише три рази на декілька днів. Суди не з`ясували обставини справи та не надали належної оцінки зібраним доказам, не оцінили їх належність, допустимість, достовірність, також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, не встановили правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. Відзив на апеляційну скаргу поданий та підписаний невідомою особою. Трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 та роботодавцем в якості доказу до суду першої інстанції не подавався, поданий до суду апеляційної інстанції з порушенням норм ЦПК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2020 року поновлено ДП «»Дніпровське» строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі № 336/5851/18, витребувано справу з суду першої інстанції.

У квітні 2020 року справа № 336/5851/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року відмовлено ДП «Дніпровське» у задоволенні клопотання про касаційний розгляд справи за участю представника ДП «Дніпровське», справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року відзив Запорізької міської ради, який підписаний представником Худолій Н. В., залишено без розгляду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з таких підстав.

Суди встановили, що будинок АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади м. Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради.

На підставі рішення Шевченківської районної ради народних депутатів від 20 жовтня 1983 року № 297 «О зачислении в число служебных помещений в домах совхоза «Днепровский» квартира АДРЕСА_1 загальною площею 43,6 кв.м., жилою - 13,5 кв.м. була включена до числа службової житлової площі військового радгоспу «Дніпровський».

Радгоспу «Дніпровський» на вищезазначену квартиру 25 листопада 1983 року за № 767/659 виконавчим комітетом Запорізької міської ради був виданий службовий ордер.

У службовій квартирі були зареєстровані ОСОБА_2 , 1937 року народження, разом із дітьми: ОСОБА_3 , 1965 року народження, і ОСОБА_1 , 1961 року народження.

ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 померли.

В квартирі з 15 листопада 2005 року по теперішній час зареєстрований ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР установлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 71 ЖК Української РСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, позивач Запорізька міська рада не скористалась своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка позивача свідчить про повну згоду з постановою апеляційного суду, якою рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову залишено без змін.

Аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що ДП «Дніпровське» не навело переконливих доводів, яким чином постанова апеляційного суду щодо відмови у задоволенні позову Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,порушують її права та інтереси, за умови, що позивач не оскаржив постанову апеляційного суду, тобто погодився з цим судовим рішенням.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Дніпровське» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов