Справа № 182/5904/21
Провадження № 2/0182/2837/2021
17.12.2021 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» в особі керівника Болденкова Володимира Миколайовича про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
Позивач 07.09.2021 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» в особі керівника Болденкова Володимира Миколайовича Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» в особі керівника Болденкова Володимира Миколайовича та просила суд стягнути на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 71 549,84 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10 000, 00 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.19.2019 року по 01.09.2021 року в розмірі 80 464,03 грн. Також просила допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 10 000,00 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що наказом № 12/п від 17.04.2020 її призначено на посаду бухгалтера з 21.04.2020 року, а наказом 17/к від 29.05.2020 переведено на посаду економіста бухгалтерського обліку та господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД».
На посаді бухгалтера її заробітна плата складала 7 500 грн., а на посаді економіста з бухгалтерського обліку та господарської діяльності її заробітна плата складала 10 000,00 грн.
Зазначає, що за час її роботи підприємством заробітна плата не виплачувалася, станом на 21.12.2020 року заборгованість по заробітній платі становить 71 549,84 грн., окрім того не виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 10 000 грн.
Відповідно до наказу № _59/з (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), її звільнено з 21.12.2020 року з посади економіст з бухгалтерського обліку та господарської діяльності за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі її заяви від 11.12.2020 року.
Зазначає, що розраховувала на те, що при звільненні їй підприємством буде виплачена і заборгованість по заробітній платі, і компенсацію за невикористану відпустку, але станом на 01.09.2021 року вказані суми вона так і не отримала.
Також на уставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача у примусовому порядку середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 21.12.2020 року до 01.09.2021 року (всього 173 робочі дні) у розмірі 80 464,03 грн., виходячи з розміру середньої заробітної плати 10 000,00 грн. на місяць, середньоденної заробітної плати 465,11 грн.
Враховуючи викладене, він звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою про відкриття провадження від 21.09.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
Вказана ухвала з копією позову та додатками до нього була направлена за місцезнаходженням відповідача, до суду повернувся конверт з копією цієї ухвали, як не вручений у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 32). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що наказом (розпорядженням) Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» № 12/п від 17.04.2020 року про прийняття на роботу, ОСОБА_1 прийнято на роботу 3 21.04.2020 року на посаду бухгалтера (а.с. 7).
Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» № 17/к від 29.05.2020 року про переведення бухгалтера на посаду економіста з бухгалтерського обліку та господарської діяльності, ОСОБА_1 переведено за її згодою, постійно на посаду економіста з бухгалтерського обліку та господарської діяльності з 01.06.2020 року (а.с. 8).
Наказом (розпорядженням) Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» про припинення трудового договору (контракту) звільнено 21.12.2020 року позивача з посади економіста з бухгалтерського обліку та господарської діяльності за угодою сторін згідно п. 1ст. 36 КЗпП України на підставі заяви Зінов`євої від 11.12.2020 року (а.с. 10).
За час роботи у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД», перед позивачем виникла заборгованість із виплати заробітної плати.
Аналізуючи фактичні обставини та правовідносини сторін, суд при вирішенні даної справи керується наступними нормами права.
Статтею 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно ст.16ЦК України, кожна особамає правозвернутися досуду зазахистом свогоос Відповідно до ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу.
У відповідності з ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Відповідно до ст.116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення.
Судом встановлено, що за період роботи позивача у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІД», виникла заборгованість із заробітної плати, яка на час звільнення позивача, станом на 21.12.2020 року останній не виплачена. Загальна сума заборгованості із заробітної плати на час звільнення (21.12.2020 року) становить 71 549,84 грн.
Доказів того, що на час розгляду справи дана заборгованість із заробітної плати перед позивачем погашена, відповідачем суду не надано. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі в повному обсязі.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями).
Згідно з п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Обов`язок власника або уповноваженого ним органом, передбачений ст.117 Кодексу законів про працю України, щодо виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку є саме випадком збереження середньої заробітної плати.
Згідно п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Так як на час розгляду спору позивачеві не виплачена заробітна плата, суд керуючись принципом диспозитивності, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку з моменту звільнення по час звільнення.
При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити з урахуванням Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 з наступними змінами. Згідно п.п.2,5 цього Порядку середня заробітна плата працівника обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.
При визначенні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу суд виходив з правового висновку Верховного Суду України у постанові від 25 травня 2016 року № 6-511цс15, що законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин.
Кількість робочих днів за час затримки виплати - 173 днів (з 21.12.2020 року до 01.09.2021 року). Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні: 465,11 грн. х 173 робочих днів = 80 464,03 грн.
Таким чином, за період з 21.12.2020 року до 01.09.2021 року середній заробіток позивача складає: 80 464,03 грн. Дана сума і підлягає стягненню у примусовому порядку з відповідача на користь позивача.
Оцінюючи вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 10 000,00 грн. за невикористані дні щорічної відпустки, суд бере до уваги те, що відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08,02.1995р №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Виплати, які не враховуються під час обчислення середньої зарплати для оплати відпусток, зазначені в п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати.
Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача у примусовому порядку компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 10 000, 00 грн. також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та присудження стягнення середнього заробітку за один місяць,
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 47, 116,117, 139, 147, 148, 149, 235, КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 430 ЦПК України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» в особі керівника Болденкова Володимира Миколайовича про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні- задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 71 549,84 грн. (сімдесят одна тисяча п`ятсот сорок три грн. 84 коп.) та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10 000, 00 грн. ( десять тисяч грн. 00 коп.).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 80 464,03 грн. (вісімдесят тисяч чотириста шістдесят чотири грн. 03 коп.), без утримання податку та інших платежів.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, в розмірі 10 000, 00 грн. ( десять тисяч грн. 00 коп.).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рунчева