Провадження № 2/428/658/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Шубочкіної Т.В.,

при секретарі Волкової О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, виділення частки спільної власності в натурі, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про виділення частки квартири в натурі із спільної часткової власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про виділення частки квартири в натурі із спільної часткової власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Власницею іншої Ѕ частини вказаної квартири є відповідач ОСОБА_3 .

Між сторонами, як співвласниками вказаної квартири виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цієї квартири і угоди про спосіб виділення в натурі її частки із сумісного спільного володіння не досягнуто.

Також позивач зазначив, що він неодноразово намагався вселитися в спірну квартиру, але відповідач не впускає його, змінила замки та не надає ключі від вхідної двері.

На підставі викладеного позивач просить суд:

- виділити йому у володіння та користування в натурі його частку власності розміром Ѕ квартири АДРЕСА_1 , у вигляді житлової кімнати позначеної на плані квартири у технічному паспорті під номером 3 площею 17,7 кв.м. з прилеглим до неї балконом площею 0,5 квардратних метрів, а житлову кімнату позначену на плані квартири у технічному паспорті під номером 2 площею 18,4 кв.м., вказаної квартири залишити відповідачу ОСОБА_3 у володіння та користування в натурі її частки власності розміром Ѕ, а коридор 6,0 кв.м., шафу 0,6 кв.м., кухню 7,8 кв.м., убиральню, - 1,3 кв.м, ванну 3,2 кв.м., залишити як спільну часткову власність для спільного користування;

- вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні вказаною квартирою.

Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, про що надала відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що 09.06.2015 між нею та позивачем було розірвано шлюб. ОСОБА_1 приблизно з кінця 2014 року, не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 . Також відповідач зазначила, що за вказаний період позивач не зустрічався з дітьми, участі у їх вихованні він не приймає, діти взагалі його побоюються так як він за час спільного проживання неодноразово ображав їх та відповідача. Тобто, на думку відповідача, спільне проживання в одній квартирі з ОСОБА_1 є неможливим та наражатиме відповідача та її дітей на небезпеку зі сторони останнього.

Також, на думку відповідача, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виділення частки квартири в натурі націлені лише на одне, а саме намагання у подальшому або продати її або здавати в оренду.

Відповідач вважає, що виділення частки квартири у натурі позивачу неможливий з технічних причин, та з причин неможливості спільного співмешкання.

На підставі викладеного відповідач просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково представник позивача зазначив, що позивач отримав право власності на свою частку спірної квартири за рішенням суду, проте до цього часу він не може нею користуватись. Щодо проведення експертизи про технічну можливість виділення позивачу кімнати в належній йому на праві спільної сумісної власності квартири, представник позивача зазначив, що в ній відсутня потреба, оскільки позивач володіє Ѕ часткою спірної двокімнатної квартири, власником якої є всього дві особи. На даний час позивач вимушений орендувати квартиру для свого проживання.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, окрім обґрунтувань, що викладені у відзиві на позовну заяву, представник відповідача додатково зазначила, що позивачем до матеріалів справи не надано висновку будівельної експертизи щодо технічної можливості виділення йому в натурі його частки квартири, у вигляді кімнати, що зазначена ним у позовній заяві, також не проведена оцінка спірного майна. Представник відповідача вважає, що виділення позивачу частки квартири в натурі є неможливим через психологічний стан дітей, спільне проживання батька з дітьми неможливе, позивач неодноразово вчиняв насильство по відношенню до відповідача та їх спільних дітей.

Відповідач в судовому засіданні спочатку заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що зверталась з приводу вказаних насильницьких дій позивача до поліції, про результати розгляду звернень поліція не повідомляла. Також відповідач зазначила, що з 2017 року позивач з дітьми не спілкується, вселитися у квартиру він не намагався. Разом з тим, в подальшому в судовому засіданні відповідач зазначила, що не заперечує проти вселення позивача у спірну квартиру, жодних перешкод для проживання позивача у спірній квартирі відповідач не чинить. Також зазначила, що не проти, щоб позивачу виділили у його користування житлову кімнату у спільній квартирі загальною площею 18,4 кв.м., позначену в технічному паспорті від 20.03.2012 року під №2, яка без балкона, оскільки кімната загальною площею 17,7 кв.м. з прилеглим до неї балконом, яку позивач просить виділити для проживання, необхідна для проживання відповідача з дітьми.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, розгляд справи просив проводити без його участі, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позивач не має можливості потрапити до спірної квартири, оскільки у нього не має ключей від квартири та відповідач не пускає до квартири позивача. Також свідок зазначила, що молодший син майже не пам`ятає батька, оскільки він ще був маленький коли сторони розлучились, а старший син батька пам`ятає та бажає, щоб батьки жили разом та дуже сумує за батьком. За останні півроку позивач та свідок три рази приходили за місцем проживання відповідача з дітьми та намагалися з ними поспілкуватись.

Вислухавши пояснення сторін, та свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно з копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 19.01.1999 Сєвєродонецьким МВУМВС України в Луганській області, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Сєвєродонецьк Луганської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 21.06.2016 року.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 20.12.2007 Сєвєродонецьким МВУМВС України в Луганській області, відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Сєвєродонецьк Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 16.05.2012 року.

Сторони мають двох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується їх свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 .

Як встановлено в судовому засіданні, діти проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, судом встановлено, що рішенням Сєвєродонецького міського суду від 19.01.2016 у справі №428/6350/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 15.03.2016, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №177224996 від 23.08.2019, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності у розмірі Ѕ частки ОСОБА_1 .

Отже, учасники справи є співвласниками по 1/2 частині спірної квартири.

Зі змісту заяв по суті справи та пояснень учасників справи в судовому засіданні вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо порядку володіння та користування квартирою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Конституція України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Згідно положень ч.1 та 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Виходячи з положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).

Згідно положень ч. 1-7 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником майна і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За змістом вказаної норми матеріального права кожен із співвласників має таке суб`єктивне право, яке пов`язане зі спільним майном: право користування частиною спільного майна або право на одержання матеріальної (майнової) компенсації.

Суд зазначає, що якщо права власника порушуються іншою особою, то він може звернутися до суду з вимогою про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторним позовом), або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому, з негаторним позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення. Якщо ж перешкоди в користуванні чи розпорядженні майном усунуті, то відповідно відсутні підстави і для звернення з негаторним позовом. Зазначене у повній мірі стосується і прав власника квартири.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що оскільки позивачу на праві власності належить Ѕ частина спірної квартири, він не може бути позбавлений права користування нею, зокрема права використовувати квартиру для власного проживання, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині вимог про вселення позивача до спірної квартири та виділення йому кімнати для проживання.

Посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження технічної можливості виділення йому кімнати у спірній квартирі, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачу належить Ѕ частка, тобто половина, спірної двокімнатної квартири загальною площею 55,5 кв.м. з ізольованими кімнатами, де кожна із сторін буде забезпечена житловою площею у рівних частинах, у відповідності до належних їм на праві власності часток.

Таким чином, в даному випадку суд не вбачає необхідності у проведенні будівельних експертиз для визначення технічної можливості виділення позивачу в натурі належної йому частки квартири, оскільки очевидно, що розмір частки, яка належить позивачу на праві власності, є достатньою для виділення йому окремої житлової кімнати, що не буде порушувати прав та інтересів інших осіб.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач під час їх спільного проживання вчиняв фізичне насильство по відношенню до неї та дітей, суд зазначає, що такі доводи є необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами у справі, зокрема, не надано доказів звернення позивача до правоохоронних органів, інших органів із захисту прав дітей, з приводу вказаних дій, показань свідків, сусідів, доказів притягнення позивача до відповідальності за вчинення насильства або неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, тощо.

Окрім того, суд враховує те, що відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти вселення позивача до спірної квартири, та фактично погодилась проживати спільно з позивачем. Разом з тим, ОСОБА_3 просила виділити ОСОБА_1 іншу житлову кімнату, ніж та про яку просить позивач у своїй позовній заяві, а саме житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті від 20.03.2012 року під №2 площею 18,4 кв.м., оскільки житлова кімната №3 площею 17,7 кв.м. з прилеглим до неї балконом, необхідна відповідачу для належного проживання разом з дітьми, оскільки дана кімната оснащена меблями необхідними для навчання дітей.

Отже, з огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти та обставини справи, враховуючи інтересів усіх осіб, що проживають у спірній квартирі, суд дійшов висновку щодо можливості виділення ОСОБА_1 у його користування житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті від 20.03.2012 року під №2 площею 18,4 кв.м.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №0.0..1 від 23.12.2020 у розмірі 840,80 грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 247, 258, 259, 263-265, 268, 317, 319, 354,ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, виділення частки спільної власності в натурі, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації м.Сєвєродонецька Сєвєродонецького району Луганської області, про виділення частки квартири в натурі із спільної часткової власності - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_5 ) до квартири АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_5 ) у його користування житлову кімнату в квартирі АДРЕСА_1 загальною площею 18,4 кв.м., позначену в технічному паспорті від 20.03.2012 року під №2.

Виділити ОСОБА_3 (РНОКП НОМЕР_6 ) у її користування житлову кімнату в квартирі АДРЕСА_1 загальною площею 17,7 кв.м., позначену в технічному паспорті від 20.03.2012 року під №3.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : коридор загальною площею 6,0 кв.м., шафу загальною площею 0,6 кв.м., кухню загальною площею 7,8 кв.м., убиральню загальною площею 1,3 кв.м., ванну загальною площею 3,2 кв.м.

Зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати у будь-який спосіб ОСОБА_1 користуватися: житловою кімнатою загальною площею 18,4 кв.м., позначену в технічному паспорті від 20.03.2012 року під №2, коридором загальною площею 6,0 кв.м., шафою загальною площею 0,6 кв.м., кухнею загальною площею 7,8 кв.м., убиральнею загальною площею 1,3 кв.м., ванною загальною площею 3,2 кв.м.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 20.12.2007 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19.01.1999 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. В. Шубочкіна