Ухвала

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 602/933/20

провадження № 61-20429ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу Голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області Ляховича Олега Михайловича на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування та прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Прокуратури Тернопільської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (далі - УМВС України

в Тернопільській області), Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), Міністерства фінансів України (далі - Мінфін України), в якому просив стягнути на його користь моральну шкоду за період з 18 лютого

2013 року до 04 вересня 2018 року в розмірі 2 000 000,00 грн.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області

від 24 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області, УМВС України в Тернопільській області, МВС України, ДКС України, Мінфіна України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування та прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через ДКС України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 350 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Апеляційну скаргу ДКС України залишено без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2021 року в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку для відшкодування моральної шкоди змінено, визначено розмір відшкодування, яке підлягає до стягнення у сумі 580 000,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

17 грудня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України

в Тернопільській області Ляховича О. М. на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити оскаржувані судові рішення в частині визначення періоду перебування позивача під слідством і судом та розміру відшкодування моральної шкоди.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга Голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області Ляховича О. М. не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також у касаційній скарзі порушено вимоги пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України, а саме: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи,

їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання

чи перебування (для фізичних осіб), оскільки у касаційній скарзі не зазначено відповідача - Міністерство фінансів України.

Також у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 8 700,00 грн, однак це не підтверджує сплату судового збору

у встановленому розмірі.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності

01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у серпні 2020 року.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток від ціни позову але не менше

0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімуму для працездатних осіб становив 2 102,00 грн (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 10 510,00 грн).

ОСОБА_1 заявляв до суду першої інстанції позовну вимогу майнового характеру.

У касаційній скарзі заявник оскаржує рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог, а саме 580 000,00 грн.

Таким чином, заявнику необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 900,00 грн (оскаржувана частина позовних вимог - 580 000,00 грн; судовий збір за позовну вимогу майнового характеру: 580 000,00*1%=5 800,00 грн, судовий збір за подачу касаційної скарги - 5 800*200%=11 600,00 грн; сплачено судового збору при подачі касаційної скарги - 8 700,00грн; доплата судового збору:

11 600,00-8 700,00=2 900,00 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що прохальна частина касаційної скарги повинна бути сформульована відповідно до положень статті 409 ЦПК України, із зазначенням судових рішень, які заявник просить скасувати, а також яке конкретне рішення просить ухвалити за результатами розгляду його касаційної скарги.

Також, у порушення вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додані копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області Ляховича Олега Михайловича на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць