Справа № 462/306/21
УХВАЛА

16 грудня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Ясниської В.Я.

сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданніматеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання боргових зобов`язань спільними сумісними зобов`язаннями, що виникли за час шлюбу, -

встановив:

У провадженні Залізничного районного суду м Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання боргових зобов`язань спільними сумісними зобов`язаннями, що виникли за час шлюбу, в якому просить визнати боргові зобов`язання, які виникли із договорів позики на загальну суму 26 000 (двадцять шість тисяч) грн. 00 коп. та 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США, укладених ним в інтересах сім`ї, спільними сумісними зобов`язаннями, що виникли за час шлюбу і поділити заборгованість у рівних частках між ними.

14.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду в межах даної справи із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь які дії щодо квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_6 .

Подану заяву обгрунтовує тим, що предметом спору по даній справі є визнання боргових зобов`язань спільним сумісним зобов`язанням, що виникли за час шлюбу шляхом придбання та ремонту квартири на АДРЕСА_2 . Вказує, що дана квартира була придбана відповідно до Договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 85 від 22 жовтня 2012 року з його сторони за грошові кошти у розмірі 129 тисяч грн, що належали його родині з Тернопільської області та вказані грошові кошти становили основну частину вартості та ремонту квартири. За домовленістю із відповідачем у справі, його колишньою дружиною, придбана квартира була переписана на матір відповідача ОСОБА_7 , натомість отримані кошти від здачі квартири в оренду мали скеровуватись відповідачем на погашення кредиту, оформленого з метою придбання цієї квартири. Однак, відповідач умови домовленості між ними не виконувала, отримуючи кошти від здачі квартири в оренду витрачала такі на свої потреби, ні кредит, ні позика його родичам не повернуті, а відповідач та її матір заперечують факт домовленості та наміру повертати грошові кошти не мають. Зазначає, що відповідач офіційно непрацевлаштована, має у власності лише квартиру АДРЕСА_3 , а тому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Просить заяву про забезпечення позову задоволити.

15.12.2021 р. на адресу суду поступили письмові заперечення ОСОБА_6 на заяву про забезпечення позову. З аргументами, наведеними позивачем у заяві про забезпечення позову відповідач не погоджується, таку вважає безпідставною та необгрунтованою. Покликається на те, що обраний позивачем захід забезпечення позову жодним чином не гарантуватиме ні захисту прав позивача, ні виконання рішення, оскільки позивач не довів в судовому засіданні які саме його права і яким чином порушені; копії розписок та один оригінал рлзписки піддаються сумніву, в зв`язку з чим подане клопотання про призначення експертизи; також сумнівними є факти надання позики; у разі задоволення позовних вимог, рішення суду не може бути виконане шляхом стягнення заборгованості з відповідача чи звернення стягнення на належну на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_3 . Заперечує твердження позивача про придбання квартири АДРЕСА_4 за рахунок коштів, позичених ОСОБА_1 у його родичів. Просить відмовити у задоволенні заяви.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , заслухавши думки сторін, які підтримали свої позиції, письмово викладені у заявах по суті, дослідивши долучені матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Як встановлено судом предметом спору між сторонами є визнання боргових зобов`язань, що виникли за час шлюбу сторін спільним сумісним зобов`язанням, із змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у справі про стягнення боргу за договором позики.

Заявник лише у прохальній частині заяви покликається на те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову виконання рішення може бути істостно ускладнено або унеможливлено, однак на обгрунтування вищевказаного не наводить аргументів в чому саме, у випадку задоволення позовних вимог, полягатиме ускладення чи неможливість виконання такого рішення.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, суд звертає також увагу і на те, що квартира АДРЕСА_3 згідно наданої заявником інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 на праві приватної спільної сумісної власності, а вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що заявником не надано достатніх доказів для вжиття заходів забезпечення поданого позову. Викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому якимось чином ускладнити чи унеможливити виконання рішення судуабо ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, не наведено обґрунтовних підстав для застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на квартиру.

Суд також враховує інтереси відповідача та інших осіб, права яких можуть бути порушені шляхом вжиття заходів забезпечення позову, тому дійшов висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову на даній стадії судового розгляду та у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 149,153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання боргових зобов`язань спільними сумісними зобов`язаннями, що виникли за час шлюбу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, або у порядку ст. 354 ЦПК України.

Суддя: (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз