Справа № 463/6772/20 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3141/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у липні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко Звенислави Георгіївни про визнання заповіту недійсним.

01 жовтня 2020 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви покликається на те, що предметом позову є визнання недійсним заповіту, який був складений її братом у листопаді 2008 року на ім`я відповідачки, за яким усе належне йому майно, а саме: 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частка земельної ділянки № НОМЕР_1 загальною площею 0,0602 га, яка розташована за адресою: м. Львів, урочище Голоско, садівничий кооператив «Садівник», кадастровий номер :05:006:0194, перейшли у власність ОСОБА_1 . Стверджує, що отримала листи від відповідачки на своє ім`я, в яких її повідомляють про переважне право на купівлю майна, що свідчить про намір ОСОБА_1 відчужити майно, яке вона успадкувала на підставі оспорюваного заповіту, що призведе в подальшому до утруднення чи унеможливлення реального виконання рішення суду. З наведених підстав просить вжити заходів забезпечення позову, а саме накласти арешт на земельну ділянку № НОМЕР_1 загальною площею 0,0601 га, яка розташована за адресою: м. Львів, урочище Голоско, садівничий кооператив «Садівник», кадастровий номер :05:006:0194, яка в розмірі 1/2 належить ОСОБА_1 та 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 .

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2020 року заяву представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0601 га., яка розташована за адресою: м. Львів, урочище Голоско, садівничий кооператив «Садівник», кадастровий номер: :05:006:0194 та належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

Накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Допущено негайне виконання ухвали.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Апелянт стверджує, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з`ясувати чи не порушене правило співмірності, зокрема, чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Зазначає, що до уваги повинні братися не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Вважає, що аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що суд фактично не сформував мотивувальну частину ухвали, внаслідок чого виникають сумніви в її обгрунтованості, а невмотивованість ухвали суду в частині арешту майна, належного відповідачці, свідчить, на думку апелянта, що залишилися нез`ясованими обставини, які можуть унеможливити виконання можливого рішення суду. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду, оскільки спір виник щодо права на об`єкти успадкованого нерухомого майна і існує реальна можливість відчуження спірного майна до вирішення спору по суті.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Забезпечення позову це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п.4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви вбачається, що змістом позовних вимог є визнання недійним заповіту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного на ім`я ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко З.Г.

До складу спадщини за вищезазначеним заповітом входить нерухоме майно, а саме: 1/2 частина земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0601 га, яка розташована за адресою: м. Львів, урочище Голоско, садівничий кооператив «Садівник», кадастровий номер: :05:006:0194 та 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 покликається на те, що у відповідача є намір відчужити майно, яке вона успадкувала на підставі оспорюваного заповіту, оскільки 21 вересня 2020 року позивач отримала листи-заяви від відповідача з повідомленням про її переважне право на купівлю майна, що є у спільній частковій власності, незважаючи на наявність спору.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про підставність та обґрунтованість заяви, а відтак вважав за необхідне забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0601 га., яка розташована за адресою: м. Львів, урочище Голоско, садівничий кооператив «Садівник», кадастровий номер: :05:006:0194 та належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Суд першої інстанції вважав, що такий вид забезпечення позову слід застосувати з метою недопущення ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно унеможливить його відчуження до вирішення спору по суті, який виник з приводу успадкування об`єктів нерухомого майна, щодо якого забезпечено позов.

Покликання апелянта на те, що судом не взято до уваги інтереси усіх учасників справи, права яких можуть бути порушені застосуванням заходів забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, не заслуговують на увагу, оскільки вжиті судом заходи забезпечення позову не створюють перешкод апелянту в користуванні спірним майном, не обмежують права апелянта щодо користування цим майном.

Колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову, можливість відчуження успадкованого майна, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення оспорюваних прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, така є законною, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18.02.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.