печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2021 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань Диба І.Б.

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховної Ради України, Державної казначейської служби України про стягнення заподіяних майнових збитків, -

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, 19 серпня 2020 року визначено суддю для розгляду справи та передано 20 серпня 2020 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді від 01 вересня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду справи у загальному позовному провадженні.

Від відповідача Державної казначейської служби України 28 жовтня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, яким сторона просила закрити провадження у справі оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

12 листопада 2020 року від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

04 лютого 2021 року від представника відповідача - Верховної Ради України до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Разом із тим, представник просив врахувати постанову Великої палати Верховного суду від 12 січня 2021 року, яка встановила, що спір у справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, пов`язаної з невиплатою суддівської винагороди, доплат та компенсаційних виплат є таким, що пов`язаний з проходженням та звільненням з публічної служби, якою є перебування на посаді судді, тому повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

В судове засідання сторони, які беруть участь у справі, не з`явились, повідомлялись вчасно та належним чином, а тому суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку.

Позивач вважає, що йому завдано майнових збитків у зв`язку із тим, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 1 квітня 2014 року, статтю 136 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» виключено. Тому підстави для виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат відсутні.

За нормою частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду у місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в закон: на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватно-правових відносин.

Відповідно до частини першої ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як визначено статтею 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державно влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як регламентовано у ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

У пункті 15 частини першої ст. 3 КАС України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 17 частини першої ст. 4 КАС України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, який, як зазначено в преамбулі до Закону, визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з позовною заявою, предметом спору є стягнення збитків у вигляді неотриманої вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, до чого включається те, що судді, який вийшов у відставку, передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Спори, пов`язані з проходженням публічної служби, розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року 757/44631/19-ц.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначається, що підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

З сукупного аналізу вищенаведених положень законодавства варто зробити висновок, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, відповідно до пункту 2 частини другої статті 200 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, як передбачено частиною першою статті 256 ЦПК України.

Разом із тим, 12 листопада 2020 року на адресу суду надійшла заява позивача, про повернення судового збору як помилково сплаченого.

Однак, при даних обставинах справи, суд керується п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 900 грн. за подання даної позовної заяви, що підтверджується квитанцією: від 13.08.2020 року № 5137 про сплату судового збору у розмірі 2 900 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-23, 200, 255, 256, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача Верховної Ради України Кот Оксани Василівни про закриття провадження - задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховної Ради України, Державної казначейської служби України про стягнення заподіяних майнових збитків.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з позовом у порядку адміністративного судочинства.

Зобов`язати УДКСУ у Печерському районі повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 2 900 грн. (квитанція від 13.08.2020 року № 5137), що був перерахований: одержувач УДКСУ у Печерському районі, рахунок отримувача 6007; МФО банку отримувача: 899998.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя О.Л. Бусик