У Х В А Л А

Справа № 200/20837/16

Провадження № 4-с/932/5/21

18 лютого 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.,

при секретарі Громовику Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі скаргу боржника ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Солом`яного С.С. про арешт майна, заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

05.02.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга боржника ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Солом`яного С.С. про арешт майна, заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 , у якій скаржник прохає скасувати, як протиправну, постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Солом`яного С.С. від 28.11.2018 року про накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № 54145854 та скасувати арешт майна божника, що накладений вказаною постановою.

Скаргу обґрунтовує наступним чином. Шевченківський відділ ДВС у м. Дніпрі здійснює примусове виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 200/20837/16-ц, яким з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Солом`яного С.С. від 28.11.2018 року на все його майно накладено арешт. Однак, правові підстави, які б зумовлювали необхідність у накладенні арешту на його майно, на момент прийняття постанови, були відсутні, оскільки була відсутня заборгованість за аліментами. Оскільки заборгованості за періодичними платежами не було, то державний виконавець не може самостійно зняти накладеним ним незаконно арешт. З посиланням на ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до суду з цією скаргою, зазначаючи про те, що не отримував від виконавця ні постанови про відкриття виконавчого провадження, ні оскарженої постанови про арешт майна.

У судовому засіданні, що відбулось 11.02.2021 року, представник скаржника адвокат Карлаш І.А., пояснив, що оскаржену постанову про арешт майна боржника ні він, ні його довіритель, не отримували, а про її існування дізнались у січні 2021 року.

У судове засідання скаржник та його представник не з`явились. До суду надійшла заява представника скаржника, у якій він прохав вирішити справу у його відсутність. Скаргу підтримав та прохав задовольнити.

Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) явку державного виконавця у судове засідання не забезпечив. Про день, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Правом на подання заперечень чи пояснень не скористався.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд скарги на рішення державного виконавця без її участі.

В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши пояснення представника скаржника, розглянувши скаргу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про її обґрунтованість та задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.06.2017 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Абдулаєвою С.З. відкрито виконавче провадження № 54145854 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 200/20837/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини від усіх доходів боржника.

28.11.2018 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Солом`яним С.С. прийнято у виконавчому провадженні № 54145854 постанову про арешт усього майна боржника ОСОБА_1 . Постанова обґрунтована наявністю у боржника ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

В цей же час, з наданої до суду довідки розрахунку заборгованості по аліментам, яка складена станом на 01.05.2020 року державним виконавцем Якімовою К.В., станом на 01.11.2018 року ОСОБА_1 заборгованості за аліментами не мав, а мав переплату у сумі 750 грн. 35 коп. На наступний місяць, тобто станом на 01.12.2018 року мав заборгованість зі сплати аліментів у сумі 749 грн. 66 коп. З вивченого судом розрахунку вбачається, що уперше боржник прострочив виконання зобов`язання саме у листопаді 2018 року, оскільки відповідна заборгованість у сумі платежу за один місяць вже була наявна станом на 01.12.2018 року. В цей же час, заборгованості у сумі платежів за три місяці боржник не мав.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Нормою ст. 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Вирішуючи скаргу по суті, суд виходить із того, що ні стягувач, ні державний виконавець не надали до суду доказів обізнаності скаржника із постановою державного виконавця від 28.11.2018 року про арешт майна боржника, раніше визначеного його представником у судовому засіданні строку.

У зв`язку з відсутністю у володінні суду таких доказів, підстави для залишення скарги без розгляду чи для поновлення строку на звернення до суду зі скаргою, відсутні.

Відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 48 цього Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, Європейський суд у своєму рішення по справі Yvonnevan Duynv. Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акту, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у Конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права скаржника, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Задовольняючи вимоги скарги ОСОБА_1 , суд виходить з того, що метою арешту майна (коштів) боржника є необхідність забезпечення реального виконання рішення. Вжиття такого заходу пов`язано із встановленням виконавцем об`єктивних чинників, що вказують на небажання боржника виконати судовий акт добровільно, або на відсутність у нього грошових коштів, необхідних для погашення боргу, у зв`язку з чим є потреба в арешті того майна, що може бути реалізовано публічно для задоволення майнових вимог стягувача, підтверджених відповідним судовим рішенням. За відсутності таких чинників, будь-який арешт майна можна розцінювати як неспівмірне і невиправдане втручання у права власника майна. Застосовувана адміністративна процедура має переслідувати легітимну мету.

У випадку скаржника, арешт на усе його майно накладено передчасно, без врахування того факту, що заборгованість зі сплати аліментів у сумі платежів за три місяці, у нього буда відсутня. За відсутності такої заборгованості, виконавець не міг ініціювати процедуру звернення стягнення на майно боржника. Не маючи підстав для звернення стягнення на майно боржника, виконавець не мав підстав для вжиття арешту майна, метою якого може бути виключно забезпечення його схоронності для подальшої реалізації, задля погашення з отриманих коштів майнових вимог стягувача.

З наведених підстав постанова державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Солом`яного С.С., що прийнята 28.11.2018 року у виконавчому провадженні № 54145854 про арешт майна боржника, підлягає скасуванню, як неправомірна.

В контексті ефективного захисту права, утілюючи мету цивільного судочинства, враховуючи положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», які не містять норм, що зумовлюють, за встановлених фактичних обставин справи, самостійного скасування виконавцем публічного обтяження майна боржника, суд приходить до висновку і про задоволення скарги у частині скасування арешту майна ОСОБА_1 , який накладений зазначеною постановою державного виконавця Солом`яного С.С. від 28.11.2018 року, у виконавчому провадженні № 54145854, оскільки цей судовий акт не входить до переліку вичерпних підстав, що визначені законодавцем для прийняття виконавцем самостійного рішення про скасування арешту майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 4, 10, 12-13, 258-260, 353, 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу боржника ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Солом`яного С.С. про арешт майна, заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Солом`яного С.С. від 28.11.2018 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 54145854.

Арешт, який накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Солом`яного С.С. від 28.11.2018 року на майно боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 54145854 зняти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя В.В. Куцевол