Справа № 466/3525/21 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/3224/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Назаркевича Сергія Михайловича та представника Автогаражного кооперативу № 8 Шевченківського району - Сокальського Дениса Анатолійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року, ухвалене в складі головуючого - судді Зими І.Є., у справі за позовом Автогаражного кооперативу № 8 Шевченківського району до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

в квітні 2021 року Автогаражний кооператив № 8 Шевченківського району в особі голови правління Гречуха Ігоря Ярославовича звернувся в суд з позовом, в якому остаточно уточнивши свої позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті членських внесків в розмірі 5 310,00 грн. за період з 01 травня 2017 року по 03 серпня 2021, інфляційні втрати у розмірі 1 028 грн 60 коп., 3 % річних в сумі 397 грн 96 коп., всього 6 736 грн 56 коп. та судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 є членом гаражного Автокооперативу №8 Шевченківського району і власником гаражного боксу номер № НОМЕР_1 . Відповідач добровільно вступив в кооператив і був ознайомлений зі Статутом та його подальшими змінами, зобов`язався його виконувати, зокрема, своєчасно вносити вступні, членські та цільові внески у строки та на умовах, встановлених Статутом та Правлінням кооперативу. Востаннє відповідач вносив членські внески за квітень 2017 року за використану електроенергію, згідно показників лічильника у його гаражному боксі. Після цього жодної оплати не здійснював. Згідно розрахункової карти з книги по оплаті внесків, заборгованість відповідача по сплаті членських внесків станом на 03 серпня 2021 року по гаражу № НОМЕР_1 становить 5 310,00 грн., яку просив стягнути в судовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь Автогаражного кооперативу № 8 Шевченківського району заборгованість по сплаті членських внесків в розмірі 5 310,00 грн за період з 01 травня 2017 року по 03 серпня 2021 року; інфляційні втрати у розмірі 1 028 грн 60 коп., 3 % річних в сумі 397 грн 96 коп., а всього 6 736 грн 56 коп. У задоволенні вимог Автогаражного кооперативу № 8 Шевченківського району до ОСОБА_1 про стягнення судових витрат відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник відповідача ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_4 оскаржили таке в апеляційному порядку, подавши апеляційні скарги.

Представник відповідача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що позивач звернувся до суду про стягнення коштів 22 квітня 2021 року, тобто після пропущення строку позовної давності по членських внесках, які не були сплачені до 22 квітня 2018 року. А відтак, на думку апелянта, позивач вправі заявляти вимоги про сплату членських внесків лише за період в межах загальної позовної давності з 22 квітня 2018 року по 22 квітня 2021 року.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача ОСОБА_4 в мотивах апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення сплаченого позивачем судового збору. Вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, та звільнений від сплати судового збору, суд першої інстанції мав керуватися приписами частини шостої статті 141 ЦПК України, та компенсувати такий за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року змінити, стягнути з рахунку № UА0013955, ГУК Львів/Шевченківський район/2203010, , установа банку Казначейство України, код ЄДРПОУ установа банку 899998; код бюджетної класифікації 2203010 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 270, 00 грн на користь Автогаражного кооперативу № 8 Шевченківського району, 79059, м. Львів, в . В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року залишити без змін.

В листопаді 2021 року від представника апелянта, адвоката Назаркевича С.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу. В обґрунтування такого останній покликається на те, що вимоги позивача про зміну оскаржуваного рішення в частині стягнення судового збору за рахунок держави підлягає до задоволення. Просить врахувати даний відзив на апеляційну скаргу при ухваленні рішення. Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року, та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_3 , представника позивача ОСОБА_4 слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

За приписами частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взявши до уваги уточнення до позовних вимог від 30 липня 2021 року, виходив з того, що будучи членом автогаражного кооперативу № 8 Шевченківського району відповідач ОСОБА_1 не здійснював оплату, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість по сплаті членських внесків, яка станом на 03 серпня 2021 року складала 5 310,00 грн.

Проте, з такими висновками колегія суддів погоджується лише частково, з огляду на таке.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є членом Автогаражного кооперативу № 8 Шевченківського району, який діє відповідно до Статуту, та є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 , що розташований в цьому кооперативі по АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності від 01.10.1999 року.

Статтями 6, 7, 10, 12 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. При створенні кооперативу складається список членів та асоційованих членів кооперативу, який затверджується загальними зборами. Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Основним правом члена кооперативу є участь в господарській діяльності кооперативу, в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління.

Правовим документом, що регулює діяльність гаражного кооперативу є Статут кооперативу, який повинен містити, зокрема відомості про умови і порядок вступу до кооперативу його членів та виходу чи виключення з нього членів кооперативу, також права і обов`язки членів кооперативу (стаття 8 Закону України «Про кооперацію»).

Статтею 2 цього Закону встановлено, що членський внесок це грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання.

Відповідно до п.п. 6.3.1, 6.3.2 Статуту Автокооперативу, члени кооперативу зобов`язані: дотримуватися та виконувати вимоги Статуту та внутрішніх нормативних документів Кооперативу, рішень Загальних зборів, Правління Кооперативу, Голови кооперативу та органів контролю Кооперативу. Своєчасно вносити вступні, членські та цільові внески у отроки та на умовах, встановлених цим Статутом та Правлінням кооперативу.

При вступі до гаражного Автокооперативу № 8 Шевченківського району, відповідач був ознайомлений із Статутом позивача, а в подальшому і з його змінами та доповненнями, новою редакцією Статуту кооперативу і зобов`язався його виконувати.

Позивач надав витяг з протоколу загальних зборів кооперативу № 37 від 20 квітня 2017 року, яким затверджено оплату членських внесків з травня 2017 року в розмірі 100 грн на місяць з кожного гаражу, а також витяг з протоколу загальних зборів кооперативу № 40 від 20 грудня 2020 року, яким затверджено оплату членських внесків на 2021 рік в розмірі 130 грн на місяць з кожного гаражу ( а.с. 25 -26).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 17 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 12 липня 2021 року (а.с. 62).

06 липня 2021 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 73), зміст якої свідчить, що ним фактично збільшено розмір позовних вимог.

30 липня 2021 року позивач подав ще одну заяву про уточнення позовних вимог, якою фактично ще раз збільшено розмір позовних вимог (а.с. 103).

Оскільки остання заява подана після початку першого судового засідання, а саме після 12 липня 2021 року, така прийнята до розгляду судом першої інстанції з порушенням вимог статті 49 ЦПК України.

Відтак, суд апеляційної інстанції при розрахунку заборгованості, заявленої до стягнення позивачем, враховує лише заяву про збільшення позовних вимог, подану 06 липня 2021 року, за якою позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за членським внесками в розмірі 5 245,00 грн, за період з 01 травня 2017 року до 12 липня 2021 року, інфляційні втрати у розмірі 1 011 грн 94 коп. та 3 % річних у розмірі 387 грн 32 коп.

За приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Згідно із положеннями частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначено в частини третій та четвертій статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відзиві на позовну заяву, відповідачем заявлено про застосування терміну позовної давності (а.с. 71).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в квітні 2021 року звернувся з позовом в суд про стягнення з ОСОБА_1 членських внесків за період з грудня 2017 року по квітень 2021 року, а згідно заяви від 06 липня 2021 року про уточнення позовних вимог, просив стягнути заборгованість за членським внесками в розмірі 5245,00 грн, за період з 01 травня 2017 року до 12 липня 2021 року.

З огляду на те, що членські внески є місячним платежем, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, з урахуванням заяви відповідача про застосування терміну позовної давності, стягнути заборгованість за членськими внесками, за період з червня 2018 року до червня 2021 року, в загальній сумі 3 880,00 грн (з червня 2018 року по грудень 2020 року 3 100,00 (100,00*31), а з січня по червень 2021 року 780,00 (130,00*6), 3 100,00+780,00).

В решті вимог про стягнення заборгованості за членськими внесками, слід відмовити.

Відповідно до приписів статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із зменшенням розмір заборгованості за членськими внесками, слід перерахувати розмірі втрат від інфляції та відсотків річних, у зв`язку із прострочення виконання грошового зобов`язання.

Здійснюючи розрахунок втрат від інфляції та відсотків річних у зв`язку із прострочення виконання грошового зобов`язання колегія суддів враховує Лист Верховного Суду України від 03.04.97 року N 62-97 р).

Враховуючи наведене в листі, розрахунок здійснено таким чином:

липень 2018 року - червень 2021 року 122, 21 грн (інфляційне збільшення) + плюс 9 (штрафні санкції) грн = 131, 21 грн;

серпень 2018 червень 2021 131, 82 грн (100,00 (сума боргу) + 23,07 (інфляційне збільшення) + 8,75 (штрафні санкції) = 131,82 грн);

вересень 2018 року червень 2021 року 131, 56 грн (100,00 (сума боргу) + 23,07 (інфляційне збільшення) + 8,49 (штрафні санкції) = 131,56 грн.

жовтень 2018 року червень 2021 року - 129, 02 грн 100,00 (сума боргу) + 20,78 (інфляційне збільшення) + 8,24 (штрафні санкції) = 129,02 грн.

листопад 2018 року - червень 2021 року - 126, 75 грн (100,00 (сума боргу) + 18,76 (інфляційне збільшення) + 7,99 (штрафні санкції) = 126,75 грн.

грудень 2018 року - червень 2021 року - 124, 86 грн 100,00 (сума боргу) + 17,12 (інфляційне збільшення) + 7,74 (штрафні санкції) = 124,86 грн.

січень 2019 червень 2021 року 123, 68 грн 100,00 (сума боргу) + 16,19 (інфляційне збільшення) + 7,49 (штрафні санкції) = 123,68 грн.

лютий 2019 - червень 2021 року 122, 27 грн 100,00 (сума боргу) + 15,04 (інфляційне збільшення) + 7,23 (штрафні санкції) = 122,27 грн.

березень 2019 червень 2021 року 121, 47 грн 100,00 (сума боргу) + 14,47 (інфляційне збільшення) + 7,00 (штрафні санкції) = 121,47 грн.

квітень 2019 - червень 2021 року 120, 20 грн 100,00 (сума боргу) + 13,45 (інфляційне збільшення) + 6,75 (штрафні санкції) = 120,20 грн.

травень 2019 червень 2021 року - 118, 92 грн 100,00 (сума боргу) + 12,32 (інфляційне збільшення) + 6,50 (штрафні санкції) = 118,82 грн.

червень 2019 червень 2021 року - 117, 79 грн 100,00 (сума боргу) + 11,54 (інфляційне збільшення) + 6,25 (штрафні санкції) = 117,79 грн.

липень 2019 червень 2021 року - 118,10 грн 100,00 (сума боргу) + 12,10 (інфляційне збільшення) + 6,00 (штрафні санкції) = 118,10 грн.

серпень 2019 червень 2021 року 118, 53 грн 100,00 (сума боргу) + 12,78 (інфляційне збільшення) + 5,75 (штрафні санкції) = 118,53 грн.

вересень 2019 червень 2021 року 118, 61 грн 100,00 (сума боргу) + 13,12 (інфляційне збільшення) + 5,49 (штрафні санкції) = 118,61 грн.

жовтень 2019 червень 2021 року - 117, 57 грн 100,00 (сума боргу) + 12,33 (інфляційне збільшення) + 5,24 (штрафні санкції) = 117,57 грн

листопад 2019 червень 2021 року - 116, 54 грн 100,00 (сума боргу) + 11,55 (інфляційне збільшення) + 4,99 (штрафні санкції) = 116,54 грн.

грудень 2019 червень 2021 року- 116,18 грн 100,00 (сума боргу) + 11,44 (інфляційне збільшення) + 4,74 (штрафні санкції) = 116,18 грн.

січень 2020 червень 2021 року -116, 15 грн 100,00 (сума боргу) + 11,66 (інфляційне збільшення) + 4,49 (штрафні санкції) = 116,15 грн.

лютий 2020 червень 2021 року - 115, 67 грн 100,00 (сума боргу) + 11,44 (інфляційне збільшення) + 4,23 (штрафні санкції) = 115,67 грн.

березень 2020 червень 2021 року 115, 78 грн 100,00 (сума боргу) + 11,78 (інфляційне збільшення) + 4,00 (штрафні санкції) = 115,78 грн.

квітень 2020 червень 2021 114, 63 грн 100,00 (сума боргу) + 10,89 (інфляційне збільшення) + 3,74 (штрафні санкції) = 114,63 грн.

травень 2020 червень 2021 року 113, 51 грн 100,00 (сума боргу) + 10,01 (інфляційне збільшення) + 3,50 (штрафні санкції) = 113,51 грн.

червень 2020 червень 2021 року 112, 92 грн 100,00 (сума боргу) + 9,68 (інфляційне збільшення) + 3,24 (штрафні санкції) = 112,92 грн.

липень 2020 червень 2021 року 112, 46 грн 100,00 (сума боргу) + 9,46 (інфляційне збільшення) + 3,00 (штрафні санкції) = 112,46 грн.

серпень 2020 червень 2021 року 112,6 грн 100,00 (сума боргу) + 10,12 (інфляційне збільшення) + 2,74 (штрафні санкції) = 112,86 грн.

вересень 2020 червень 2021 року 112, 83 грн 100,00 (сума боргу) + 10,34 (інфляційне збільшення) + 2,49 (штрафні санкції) = 112,83 грн.

жовтень 2020 червень 2021 року 112,03 грн 100,00 (сума боргу) + 9,79 (інфляційне збільшення) + 2,24 (штрафні санкції) = 112,03 грн.

листопад 2020 червень 2021 року 110, 70 грн 100,00 (сума боргу) + 8,71 (інфляційне збільшення) + 1,99 (штрафні санкції) = 110,70 грн.

грудень 2020 червень 2021 року 109, 05 грн 100,00 (сума боргу) + 7,31 (інфляційне збільшення) + 1,74 (штрафні санкції) = 109,05 грн.

січень 2021 червень 2021 року 140, 19 грн 130,00 (сума боргу) + 8,26 (інфляційне збільшення) + 1,93 (штрафні санкції) = 140,19 грн.

лютий 2021 червень 2021 року 138, 09 грн 130,00 (сума боргу) + 6,49 (інфляційне збільшення) + 1,60 (штрафні санкції) = 138,09 грн.

березень 2021 - червень 2021 року 136, 44 грн 130,00 (сума боргу) + 5,14 (інфляційне збільшення) + 1,30 (штрафні санкції) = 136,44 грн.

квітень 2021 червень 2021 року 133, 85 грн 130,00 (сума боргу) + 2,88 (інфляційне збільшення) + 0,97 (штрафні санкції) = 133,85 грн.

травень 2021 червень 2021 року 132, 60 грн 130,00 (сума боргу) + 1,95 (інфляційне збільшення) + 0,65 (штрафні санкції) = 132,60 грн.

Відтак, до стягнення підлягає 473 грн 78 коп. втрат від інфляції та 167 грн 49 коп 3 % річних.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому відповідач не надав доказів на спростування наявної у нього заборгованості по сплаті членських внесків, неспростував розрахунку сум, нарахованим позивачем на підставі статті 625 ЦК України, як і не надав власного контр розрахунку таким сум.

Відповідно до посвідчення та довідки МСЕК з 05 серпня 2010 року відповідач ОСОБА_1 є інвалідом першої групи і має право на пільги, встановлені законом України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до пункту 24 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії соціального захисту», інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги у вигляді звільнення від орендної плати за нежилі приміщення, що орендуються інвалідами війни під гаражі для спеціальних засобів пересування (автомобілів, мотоколясок, велоколясок тощо) та безплатне надання для цих засобів гаражів-стоянок незалежно від їх форми власності.

Як встановлено та визнано доведеним судом першої інстанції, і не оспорюється сторонами, відповідач не орендує у позивача нежиле приміщення під гараж та останній не надає відповідачу гараж - стоянку для автомобіля відповідача, який би був для останнього спеціальним засобом пересування. Натомість ОСОБА_1 є власником гаражу, згідно вищевказаного свідоцтва про право власності від 01 жовтня 1999 року, у якому зберігає автомобіль.

Відтак, відповідач ОСОБА_1 не звільнений від сплати членських внесків у зв`язку з наявністю у нього пільг.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача з приводу нечинності Статуту та неправомірних дій голови автогаражного кооперативу, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, а відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотивуючи рішення щодо розподілу судових витрат, зокрема судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_1 , відповідно до посвідчення та довідки МСЕК є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законом України для ветеранів війни - інвалідів війни, відтак, в силу дії статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, тому такий з останнього не стягується.

Проте, з такими висновками колегія суддів погодить не може, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , таке є безтерміновим, у зв`язку з чим він звільнений від сплати судового збору (а.с. 141).

Приписами частин 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд першої інстанції, при вирішення питання розподілу судових витрат допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим судове рішення у відповідній частині підлягає скасуванню з компенсацією судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 544 грн 73 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини 2 статті 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що оскільки висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції лише частково відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, то таке в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті членських внесків, інфляційних втрат та 3% річних слід змінити, вказавши, що таке стягнення проводиться лише за період з липня 2018 року по червень 2021 року, і зменшивши, відповідно, суму стягуваної заборгованості по сплаті членських внесків з 5 310, 00 грн до 3 880,00 грн, інфляційних втрат з 1 028, 60 грн до 473 грн 78 коп., та 3 % річних з 397, 96 грн. до 167 грн 49 коп. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

В частині ж розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про компенсацію Автогаражному кооперативу № 8 Шевченківського району 1 544 грн 73 коп. судового збору за подання позовної заяви за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 16 грудня 2021 року.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_3 , представника позивача ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року в частині стягнення змінити, в частині періоду за який проводиться стягнення та зменшивши суму стягуваної з ОСОБА_1 на користь Автогаражного кооперативу № 8 Шевченківського району заборгованості по сплаті членських внесків, інфляційних втрат і 3 % річних.

У зв`язку з чим абаз другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Автогаражного кооперативу № 8 Шевченківського району заборгованість по сплаті членських внесків за період з липня 2018 року по червень 2021 року в розмірі 3 880,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 473 грн 78 коп., 3 % річних в розмірі 167 грн 49 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.»

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Компенсувати Автогаражному кооперативу № 8 Шевченківського району 1 544 грн 73 коп. судового збору за подання позовної заяви, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич