Провадження № 22-ц/801/338/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Волошина С. В. в залі суду в м. Вінниці, зі складенням повного тексту судового рішення 07 грудня 2020 року,

у цивільній справі № 127/11619/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.10.2018 її призначено на посаду старшого контролера касира сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей № 2 відділу організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії Вінницького обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». 30.04.2020 позивача звільнено з роботи у зв`язку з втратою довіри на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, з проведенням всіх належних виплат. Вказаний наказ про звільнення позивач вважає незаконним, оскільки в наведеному наказі немає роз`яснень сутності вчиненого правопорушення, яке слугувало причиною звільнення, вважає своє звільнення дискримінацією за віковою ознакою. Вказує, що вона під час роботи не допускала порушень трудової дисципліни, що могло би слугувати підставою для втрати до неї довіри та звільнення з роботи з цієї підстави. Посилаючись як на підставу своїх вимог на норми ст. 43 Конституції України, ст. 21, 41, 235, 237 - 1 КЗпП України позивач просила скасувати наказ № 162 к від 29.04.2020 про звільнення її з роботи; поновити її на роботі, на посаді старшого контролера касира сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей № 2 відділу організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії Вінницького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з 30.04.2020; стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.04.2020 до дня поновлення на роботі. Просила також допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати в частині суми платежу за один місяць.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлення відповідачем у справі (роботодавцем позивача) обставин несанкціонованої та самоправної заміни у власних інтересах позивачем 23.04.2020 особистих коштів, в іноземній валюті, в касі перерахунку, а саме банкнот зразка 2006 року, номіналом 100 доларів США в сумі 3000 доларів США на купюри номіналом 100 доларів США зразка 2013 року давало достатні підстави для втрати до позивача довіри, як працівника, що має безпосередній доступ до матеріальних цінностей та коштів Банку та який безпосередньо здійснює операції з їх обслуговування. Проведення вказаних маніпуляцій з коштами банку призвело до встановлення надлишків доларової готівки і тільки ця обставина послугувала для виявлення порушення п.п. 3.8., 5.9. Порядку організації роботи з валютними цінностями у підрозділах перерахунку та зберігання валютних цінностей установ АТ «Ощадбанк», що затверджено постановою правління АТ «Ощадбанк» 30.11.2018 № 817, які позивач зобов`язалась дотримуватись та з порушенням яких роботодавець і пов`язав звільнення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає зазначене рішення незаконним, таким, що ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах без повного та всебічного дослідження доказів у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, висновки суду суперечать нормам матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року і ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, а також викликати в судове засідання та допитати свідка ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що місцевим судом не встановлено, які посадові обов`язки нею виконувались під час роботи, взято до уваги лише той факт, що вона була на посаді касира банку. І лише виходячи із цього оскаржуваним рішенням суду було визнано законність її звільнення з підстав втрати довіри. Вважає, що відповідач не довів при розгляді справи в місцевому суді в чому полягали її винні дії, як працівника, із яких підстав вона втратила в нього довіру. Суд дійшов хибного висновку, що відповідачем надано належні та достатні докази на підтвердження того, що позивач умисно вчинила дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до неї довіри, звільнення проведено за наявності для цього відповідних підстав та є обґрунтованим. Вказує, що місцевим судом не встановлено та не отримано доказів вчинення нею винних дій, а відповідачем не конкретизовано, вчинення яких саме винних дій вона допустила працюючи на посаді касира, оскільки наказ про її звільнення не містить зазначення конкретного порушення чи винних дій за які її звільнено з займаної посади, дати вчинення таких дій. Також вважає не доведеним той факт, що вона є матеріально відповідальною особою, вказує, що їй до відома не довели положення Порядку організації роботи з валютними цінностями у підрозділах перерахунку та зберігання валютних цінностей установ АТ «Ощадбанк», тому відсутні підстави для втрати до неї довіри. Вказує, що її звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є неправомірним, оскільки висновки відповідача про те, що вона не заслуговує його довіри внаслідок вчинення винних дій, з якими повністю погодився місцевий суд, повинні ґрунтуватися не на суб`єктивній думці керівника відділу Нізіцької Т. М., а на об`єктивних фактах, що доводять наявність її провини в заподіянні матеріальної шкоди або вчиненні інших незаконних дій. Стверджуючи про порушення судом норм процесуального права, скаржник зазначає, що на її думку судом першої інстанції порушено порядок огляду оптичного диску з відеозаписом порушення. Зокрема, вважає, що вказаний відеозапис не є належним доказом, а також огляд доказу відбувся не у відповідності з вимогами статей 235, 237, 238 ЦПК України. Також зазначає про те, що судом першої інстанції не вирішено клопотання позивача щодо повернення неналежного доказу відповідачу.

У строк, встановлений апеляційним судом, від відповідача АТ «Ощадбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки Банк мав підстави для втрати довіри, зважаючи на недотримання старшим контролером касиром ОСОБА_1 вимог Порядку організації роботи з валютними цінностями у підрозділах перерахунку та зберігання валютних цінностей установ АТ «Ощадбанк» та незабезпечення схоронності валютних цінностей. Також звертає увагу, що твердження позивача про неналежність доказу «оптичний диск з відеозаписом порушення» є хибним, оскільки записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу. Вказує, що позивачем не зазначено та необґрунтовано, які саме обставини, що пов`язані з предметом спору у даній справі можуть бути повідомлені ОСОБА_2 , отже відсутні підстави для задоволення клопотання про її виклик, як свідка.

Представник відповідача ОСОБА_3 подала письмове клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки враховуючи складні погодні умови та посилені карантинні заходи, представник АТ «Ощадбанк» не має можливості з поважних причин бути присутнім в судовому засіданні 16.02.2021. Враховуючи те, що представник відповідача не подав клопотання про продовження строку розгляду справи, що призведе до порушення процесуального строку, визначеного статтею 371 ЦПК України, а також те, що представник позивача ОСОБА_4 не заперечує про розгляд справи за відсутності представника АТ «Ощадбанк», суд відмовляє представнику відповідача в задоволенні заявленого нею клопотання.

Представник позивача ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, зазначених в ній, просив скаргу задовольнити.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що відповідачем надано належні та достатні докази на підтвердження того, що позивач умисно вчинила дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до неї довір`я, звільнення проведено за наявності для цього відповідних підстав та є обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між сторонами виник спір з приводу законності звільнення ОСОБА_1 з посади старшого контролера-касира сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей філії - Вінницьке обласне управління «АТ «Ощадбанк» в зв`язку з втратою довіри.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 1078-к від 19.10.2018 призначено на посаду старшого контролера касира сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей № 2 відділу організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» з 23 жовтня 2018 року, з укладанням договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, з посадовим окладом 7 600 грн. на місяць з випробувальним терміном один місяць. Відповідний запис внесено в трудову книжку (а.с.10 15, 55 56).

19.10.2018 позивачем підписано зобов`язання, відповідно до п. 1 якого остання зобов`язалась неухильно виконувати вимоги інформаційної безпеки та правила використання інформаційних систем Банку. Дотримуватися в роботі принципу «Все що не дозволено заборонено» (а.с.57).

23.10.2018 позивачем по справі підписано Пам`ятку касового працівника підрозділу перерахунку та зберігання валютних цінностей, відповідно до Розділу 3 якої, касовому працівнику, з поміж іншого, категорично забороняється: заходити до приміщення Каси перерахування у верхньому одязі, заносити сумки та інші власні речі та цінності; зберігати на робочому місці власну готівку, особисті речі, верхній одяг, їжу та інші предмети, що не мають відношення до касових операцій (а.с.58).

Розділом 6 вказаної Пам`ятки, з якою позивача ознайомлено, встановлено, що касовий працівник повинен знати, що приймання/передавання валютних цінностей оформляється відповідними супровідними документами, прибутково видатковими ордерами з проставлянням підпису осіб, які передають та приймають валютні цінності, завіряються печаткою (у разі необхідності). У вказаній Пам`ятці позивачем підтверджено, що вона володіє знаннями нормативно правових актів щодо ведення касових операцій та роботи з валютними цінностями, зазначеними у посадовій інструкції та в своїй роботі безперечно керується ними. У вказаному документі також зазначено, що позивачу відомо про відповідальність за виконання правил та норм збереження підзвітних матеріальних цінностей, касової дисципліни (а.с. 58 зворот, 59).

23.10.2018 ОСОБА_1 надала розписку, згідно з якою її попереджено про кримінальну та повну матеріальну відповідальність за привласнення або безпідставну передачу/видачу готівкових коштів та цінностей банку іншим особам, або працівникам банку, окрім клієнтів банку, зазначених в касових документах, з обов`язковим проведенням їх ідентифікації (а.с.60).

Також 23.10.2018 позивачем підписано ще одне зобов`язання працівника підрозділу перерахунку та зберігання валютних цінностей, відповідно до якого вона ознайомлена з вимогами внутрішніх нормативних документів АТ «Ощадбанк», зокрема, але не обмежуючись, Порядком організації роботи з валютними цінностями у підрозділах перерахунку та зберігання валютних цінностей установ АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 21.08.2017 року № 661. У вказаному зобов`язанні позивач ще раз підтвердила, що володіє знаннями внутрішніх нормативних документів АТ «Ощадбанк» в межах своїх функціональних обов`язків, зазначених у її посадовій інструкції та зобов`язалась керуватися ними в своїй роботі та беззаперечно виконувати (а.с.61-62).

28.01.2019 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким ОСОБА_1 , як особа, що займає посаду старшого контролера касира та безпосередньо виконує роботу пов`язану із відкриттям, закриттям сховища, зберігання цінностей у сховищі та виконання операцій з ними: прийманням, видачею, обробленням цінностей, тощо, взяла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання майна та інших цінностей, переданих для зберігання (оброблення) і у зв`язку з викладеним, з поміж іншого, зобов`язалась суворо дотримуватись встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання (а.с.68).

Згідно з Договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 05.03.2020, який укладено між адміністрацією філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та бригадою № 2 сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей № 2 м. Вінниці відділу організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк», до складу якої входила і позивач, та яка підписала договір, як член бригади № 2: члени бригади зобов`язані, з поміж іншого дбайливо ставитись до цінностей і вживати заходів до запобігання шкоди; в установленому порядку вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух та залишки цінностей; своєчасно інформувати Адміністрацію про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей (а.с.69 70).

Відповідно до Посадової інструкції старшого контролера касира від 28.01.2019, яку позивачем підписано цього ж числа, вона в своїй роботі, з поміж іншого, керується внутрішніми нормативними документами АТ «Ощадбанк» про організацію роботи щодо здійснення касових операцій (змін до них) у межах тих питань, що належать до її функціональних обов`язків; забезпечує збереження та схоронність готівки та інших цінностей, майна; здійснює перерахунок та оприбуткування отриманих валютних цінностей від підпорядкованих ТВБВ, НБУ, інших банків та цінностей…; своєчасно інформує керівництво про всі обставини, що загрожують забезпеченню схоронності довірених валютних та інших матеріальних цінностей; здійснює первинний контроль за касовими операціями в сховищі цінностей та касі перерахування; забезпечує схоронність валютних цінностей… (п.1.4., п. 2.2.1., п.2.2.6., п. 2.2.13., п. 2.2.18., п. 2.2.21 Посадової інструкції) (а.с.71 73).

Так, відповідно до п.п. 3.8., 5.9. Порядку організації роботи з валютними цінностями у підрозділах перерахунку та зберігання валютних цінностей установ АТ «Ощадбанк», що затверджено постановою правління АТ «Ощадбанк» 30.11.2018 № 817: касовим працівникам категорично забороняється, з поміж іншого, зберігати на робочому місці власну готівку, особисті речі, квитанції, верхній одяг, їжу та інші предмети, що не мають відношення до виконання касових операцій; заходити до приміщення Каси перерахування у верхньому одязі, заносити сумки та інші власні речі та цінності суворо забороняється (а.с.77,81).

В пояснювальній записці ОСОБА_1 підтвердила той факт, що нею 23.04.2020 були занесені власні кошти в касу перерахунку для обміну іноземної валюти в сумі 3000 доларів США банкнотами зразка 2006 року, номіналом 100 доларів США, і був здійснений обмін на банківські банкноти номіналом 100 доларів США зразка 2013 року, які були перераховані з інкасаторської сумки ТВБВ № 0192. Власні кошти були перераховані та перевірені на придатність на банкнотно рахувальній машині. Надалі в подальшій роботі зобов`язалась ніколи не здійснювати обмінів, або інших операцій з власними коштами (а.с.64).

Вказана обставина підтверджується поясненнями завідувача сектора ОСОБА_5 від 23.04.2020, в яких зазначено, що 23.04.2020, під час роботи з приймання та перерахування готівки бригади № 2, нею було виявлено надлишки доларів США в сумі 1300. При з`ясуванні обставин виникнення доларових надлишків старший контролер касир ОСОБА_1 зізналась, що спільно з бригадиром ОСОБА_6 вона провела обмін власних готівкових коштів (доларів США) в касовому приміщенні на доларову готівку, що знаходилась в сумці отриманій від ТВБВ 10001/0192 та, що під час маніпуляцій з підміни готівкових доларів 2006 року випуску на нові 2013 року випуску вони прорахувались. Факт підміни підтверджується відеоспостереженням (а.с.66).

Досліджений в судовому засіданні відеозапис з камер відеоспостереження підтверджує обставину заміни 23.04.2020 власних коштів позивача, в іноземній валюті, в касі перерахунку, а саме банкнот зразка 2006 року, номіналом 100 доларів США в сумі 3000 доларів США на банківські купюри номіналом 100 доларів США зразка 2013 року.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що вказаний відеозапис не є належним доказом, та огляд цього доказу відбувся не у відповідності з вимогами статей 235, 237, 238 ЦПК України.

Так, відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-ІV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений відповідачем до матеріалів справи в якості доказу оптичний носій (диск з відеозаписом обставин події) був виготовлений у зв`язку із необхідністю його долучення до матеріалів відзиву, має значення для правильного вирішення справи та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 10.09.2020 року справа № 751/6069/19.

За таких обставин, твердження скаржника про те, що судом першої інстанції не вирішено клопотання позивача щодо повернення неналежного доказу, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки таке клопотання позивачем не з`являлось, а заперечення представника позивача щодо належності та допустимості вказаного доказу судом першої інстанції детально проаналізовано та у рішенні викладена детальна аргументація належності та допустимості доказу диску з відеозаписом обставин події.

Приписами пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 зазначеного Кодексу можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно у пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року (зі змінами) роз`яснено, що звільнення з підстав втрати довіри (пункт 2 статті 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і в тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Таким чином, роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Звільнення з підстав втрати довір`я може бути визнано обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Оскільки ОСОБА_1 є особою, яка безпосередньо обслуговує грошові цінності, тому вона повинна була дотримуватись вимог пунктів 3.8., 5.9. Порядку організації роботи з валютними цінностями у підрозділах перерахунку та зберігання валютних цінностей установ AT «Ощадбанк», а також вимог п. 2.2.1. посадової інструкції старшого контролера-касира сектора перерахунку та зберігання валютних цінностей № 2 м. Вінниця в частині забезпечення збереження та схоронність готівки та інших цінностей, майна, що позивачем не було дотримано.

Вищезазначене було підтверджено в ході розгляду в суді першої інстанції письмовим поясненням ОСОБА_1 від 23.04.2020, службовою запискою Нізіцької Т. М. від 28.08.2020, відеозаписом винних дій у кімнаті перерахунку цінностей 23.04.2020, особистими поясненнями позивача, а також повідомленнями свідків: ОСОБА_5 (завідувач сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей м. Вінниці відділу організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії - Вінницького обласного управління AT «Ощадбанк»), ОСОБА_7 (начальник відділу організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії Вінницького обласного управління AT «Ощадбанк»).

Таким чином роботодавець пов`язав причини звільнення з допущенням ОСОБА_1 порушень п.п. 3.8., 5.9. Порядку організації роботи з валютними цінностями у підрозділах перерахунку та зберігання валютних цінностей установ АТ «Ощадбанк», що затверджено постановою правління АТ «Ощадбанк» 30.11.2018 № 817.

29.04.2020 начальником філії Вінницького обласного управління Боковим Ю.Є. видано наказ № 162 к, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з посади старшого контролера касира сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей № 2 відділу організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» 30.04.2020 у зв`язку з втратою довір`я, п. 2 ст. 41 КЗпП України. Підставою видачі вказаного наказу стала службова записка ОСОБА_7 , пояснювальна записка Лужанської від 23.04.2020. (а.с.63).

Щодо доводів позивача що до її відома не довели положення Порядку організації роботи з валютними цінностями у підрозділах перерахунку та зберігання валютних цінностей установ АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 30.11.2018 № 817, то вони також не приймаються до уваги, оскільки, як наведено вище, відповідно до підписаних пам`ятки від 23.10.2018, зобов`язання від 23.10.2018, посадової інструкції від 28.01.2019 позивач підтвердила, що володіє знаннями внутрішніх нормативних документів АТ «Ощадбанк», про що свідчать також протоколи прийняття заліків по філії від 24.01.2019 та 09.04.2019 на знання Порядку № 817 від 30.11.2018, які позивачем успішно складено (а.с. 83 85).

З огляду на займану ОСОБА_1 посаду, специфіку її роботи та функціональних обов`язків, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач по справі під час її роботи відносилась до кола працівників які безпосередньо обслуговують грошові та інші товарноматеріальні цінності Банку, в силу взятих на себе зобов`язань та підписаних договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, бригадну відповідальність та посадової інструкції.

Тому посилання позивача на неправомірне застосування пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України є безпідставними.

Суд першої інстанції, врахувавши вищезазначені норми матеріального права, а також правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.11.2020 у справі № 321/1179/16ц (провадження № 61-9314св20) та від 20.04.2016 у справі № 6 100цс16, вирішуючи спір у межах позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування наказу № 162 к від 29 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи та поновлення її на роботі.

Отже колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо хибних висновків суду першої інстанції про те, що відповідачем надано належні та достатні докази на підтвердження того, що позивач умисно вчинила дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до неї довіри, оскільки АТ «Ощадбанк» мав підстави для втрати довіри, зважаючи на недотримання старшим контролером-касиром ОСОБА_1 вимог Порядку організації роботи з валютними цінностями у підрозділах перерахунку та зберігання валютних цінностей установ АТ «Ощадбанк» та незабезпечення схоронності валютних цінностей, а тому звільнення позивача відбулось без порушень вимог чинного законодавства України.

Так само не заслуговують на увагу і доводи позивача щодо того, що місцевим судом не допитано свідка ОСОБА_2 та не надано оцінку доказам на підтвердження того, що звільнення позивача є дискримінаційним за віковою ознакою, оскільки як встановлено судом бригадира ОСОБА_6 звільнено тією ж датою, що і позивача, за те ж правопорушення і з тієї ж підстави, що виключає твердження позивача про будь яку дискримінацію.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, отже відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська