ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1173/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Дикун С. І.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2021 року (ухвалене суддею Грицай К.М., повний текст якого складено 11 вересня 2021 року) у цивільній справі № 607/22540/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Акцент-Банк" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 23 травня 2020 року у ОСОБА_1 було викрадено гаманець, у якому знаходилась кредитна картка АТ «Акцент-Банк». Після виявлення крадіжки гаманця та крадіжки коштів із кредитної картки, цього ж дня позивач звернулась до ТВП ГУНП в Тернопільській області. По даному факту було внесено відомості до ЄРДР № 00011259 за ч. 1 ст. 185 КК України.

11 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до відділення АТ «Акцент-Банк» із заявою про припинення нарахування відсотків на викрадені у неї кредитні кошти до завершення розслідування у кримінальному провадженні № 00011259, однак з 01 липня 2020 року банк щомісячно проводив списання процентів за використання кредитного ліміту по картці. Станом на 19.11.2020 року банком нараховано 13119,04 грн. боргу.

З липня 2020 року до неї почали телефонувати працівники банку та колекторської фірми із погрозами фізичною розправою з метою спонукання ОСОБА_1 повернути банку викрадені у неї кредитні кошти. Після цих дзвінків у позивача були неодноразові гіпертонічні кризи та вона була змушена звертатись за медичною допомогою. ОСОБА_1 вказує на те, що їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, погіршенні стану здоров`я, порушенні нормального способу життя, позивач змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав та лікування у закладах охорони здоров`я. З врахуванням наведеного, просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги та стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 45000,00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на невідповідність рішення суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права і невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Вказує, що судом не враховано фату здійснення дзвінків представниками банку та колекторами на її мобільний телефон в різний час доби, з різних номерів та від різних осіб та чинився на неї моральний тиск. Їй довелося пережити стрес через викрадення картки, а також через неправомірні дії працівників банку.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Рукавець О.В., доводи апеляційної скарги підтримав. Додатково пояснив, що матеріальна шкода полягає в нарахованих позивачу відсотках в супереч її заяви про припинення нарахувань.

Представник АТ "Акцент-Банк" будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 23 травня 2020 року внесено відомості до ЄРДР №0001259 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно витягу з ЄРДР від 10.06.2020 року по кримінальному провадженні № 0001259, 23 травня 2020 року до ТВП ГУНП в Тернопільській області звернулась ОСОБА_1 із заявою про те, що близько 17 год. 30 хв. невідома особа таємно, шляхом вільного доступу викрала гаманець, що знаходився у сумці в приміщенні Секондхенд за адресою: АДРЕСА_1 , у якому містились грошові кошти у сумі 530 грн. та чотири банківських картки, одна з яких картка «Акцент-Банк» № НОМЕР_1 , з якої було викрадено кредитні грошові кошти у сумі 10500 грн., чим завдали матеріальну шкоду ОСОБА_1 .

Як вбачається з виписок по картці/рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 19 грудня 2020 року, 23 травня 2020 року із вказаної картки знімались грошові кошти на загальну суму 10500 грн., сума комісії 465,01 грн. Залишок з урахуванням кредитного ліміту становить 13119,04 грн.

Згідно повідомлення АТ «Акцент-Банк» № 20.1.0.0.0/7-20201130/90 від 07 грудня 2020 року, вказано, що зупинити нарахування відсотків банком неможливо. Банк розуміє ситуацію, що склалась і відповідно до закону 691-ІХ від 16.06.2020 року виконує встановлені вимоги, а саме: скасовує нарахування пені, штрафів, і подвійних відсотків при простроченні за період встановленого карантину (з 01.03.2020 року), і в тридцяти денний термін після дня завершення дії карантину. Але при цьому інші умови і вимоги за договором залишаються незмінними, тобто мінімальний платіж по кредиту необхідно вносити.

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 05028 від 05.08.2020 року, ОСОБА_1 проходила медичне обстеження та останній поставлено діагноз: вегетосудинна дистонія за змішаним типом; мала аномалія розвитку серця Аневризма МПП без ознак шунтування; СН 0 ст.; варикозне розширення вен нижніх кінцівок; невротичний розлад; диссомія; забій, садини, підшкірні гематоми м`яких тканин плеча, лівої гомілки медіальної поверхні правого плеча та правого колінного суглобу.

Згідно сигнальних листів від 10.08.2020 року, 20.08.2020 року, 01.09.2020 року, 04.09.2020 року, 09.09.2020 року, 13.09.2020 року, 26.10.2020 року, ОСОБА_1 надавалась екстрена медична допомога КЗ ТОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами заявлених ним позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з положеннями пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

У справах про відшкодування шкоди потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

Відповідно до вимог ст.ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

У відповідності до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як слідує з матеріалів справи правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання банківських послуг, щодо нарахування відсотків з викрадених в позивача коштів та примушування до їх сплати.

Таким чином, позивач повинен довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування. При цьому встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність протиправної поведінки або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

В даному випадку позивачем не наведено ні в позовній заяві ні в апеляційній скарзі обґрунтування спричинення їй матеріальної шкоди та не представлено розрахунку на підставі якого позивач визначила розмір матеріальної шкоди.

Наявність між сторонами невирішених питань з приводу договірних правовідносин не може може свідчити про те, що позивачу завдано матеріальну шкоду.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12, та 81 ЦПК України.

Матеріали справи не доводять факт протиправної поведінки зі сторони відповідача, наявність причинного зв`язку між діями банку та наслідками у вигляді заподіянням позивачу моральної шкоди, неправомірність дій відповідача, обсяг страждань та характер немайнових витрат, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів, на підставі яких можна встановити наявність або відсутність обставин, на які посилається позивачка.

Доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного заочного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судових рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає як постановлена у малозначній справі.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Дикун С.І.