РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

23 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 555/2130/20

Провадження № 22-ц/4815/515/21

Рівненський апеляційний суд у складі судді Ковальчук Н. М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2021 року про задоволення заяви судді Собчука А. Ю. про самовідвід у цивільній справі № 555/2130/20 за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді та спорту Березнівської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Орлівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Березнівської районної ради Рівненської області, про стягнення незаконно утриманих коштів із заробітної плати,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2021 року задоволено заяву судді Собчука А. Ю. про самовідвід у цивільній справі № 555/2130/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді та спорту Березнівської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , Орлівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Березнівської районної ради Рівненської області про стягнення незаконно утриманих коштів із заробітної плати. Цивільну справу № 555/2130/20 передано в канцелярію Березнівського районного суду Рівненської області для повторного автоматичного розподілу між суддями, в порядку ст.33 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 09 лютого 2021 року подала на неї апеляційну скаргу, яка зареєстрована Рівненським апеляційним судом 19 лютого 2021 року.

Апеляційна скарга підлягає поверненню з наступних підстав.

Статтею 353 ЦПК України визначено перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду. Перелік, наведений в цій статті, є вичерпним, та не містить ухвали про задоволення заяви судді про самовідвід.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України, оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Таким чином, апеляційна скарга, яка є предметом цього розгляду на її відповідність вимогам цивільно-процесуального законодавства щодо можливості відкриття провадження, подана на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, а тому має бути повернута особі, що її подала.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У справі «Volovik v. Ukraine» (app. № 15123/03) Європейський суд з прав людини указав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, app. № 39199/98, p. 62). Суд вкотре зазначив, що обмеження права доступу, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги, повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосовуваними засобами та поставленою метою (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, app. № 39199/98, p. 63).

Процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Голдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Разом з тим, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (справа «Перетяка та Шереметьев проти України» ).

Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Принцип правової визначеності загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Встановивши, що ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою на ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2021 року, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції доходить висновку про повернення апеляційної скарги.

Повертаючи цю апеляційну скаргу, суд також враховує, що ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року вже вирішене питання щодо цієї апеляційної скарги повернуто її заявниці з підстав, передбачених п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 352, 353, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2021 року про задоволення заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід у цивільній справі № 555/2130/20 повернути особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.