Справа № 466/8413/20 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/1456/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника МТСБУ - Гусєва П.В.

розглянувши у відкритому судовому в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_3 , - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 березня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_3 , звернувся з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , про стягнення невиплаченого страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03 червня 2019 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в напрямку м. Івано-Франківськ з м. Коломия, у с. Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області, поблизу будинку № 17 по вул. Шевченка, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, допустивши зіткнення з автомобілем марки «Део Нексія», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , в салоні якого перебувала пасажир ОСОБА_6 , які внаслідок отриманих ушкоджень загинули на місці. В інтересах ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_6 , звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 170028,00 грн., однак відповідач відмовив у виплаті, оскільки ОСОБА_4 повністю відшкодував майнову та моральну шкоду потерпілій. Зазначає, що відмова відповідача виплатити страхове відшкодування у повному обсязі є безпідставною та такою, що грубо порушує права позивача на відшкодування шкоди, оскільки настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Вважає, що добровільне відшкодування винуватцем дорожньо-транспортної пригоди коштів, понесених сім`єю померлого внаслідок смерті, не є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. З наведених підстав просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України 170 028 грн. страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_3 , відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_3 , - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що долучена до матеріалів справи розписка ОСОБА_7 про те, що вона отримала кошти в розмірі 20 000 євро в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , є нікчемною, оскільки в ній не визначено, яку конкретну суму отримано для кожного з вищезазначених осіб, відтак посилання на повне відшкодування ОСОБА_4 моральної та матеріальної шкоди не підтверджене належними доказами. Зазначає, що ОСОБА_7 не має права діяти в інтересах своєї внучки ОСОБА_3 , оскільки вона не є її законним представником, якими для неповнолітніх дітей є батьки (усиновлювачі), а тому саме батько, ОСОБА_1 , як законний представник, вправі діяти в інтересах дитини. Вказує, що позивач не отримував коштів від винного в ДТП, ОСОБА_4 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , а тому вважає безпідставним твердження про відшкодування моральної та матеріальної шкоди його неповнолітній доньці. Апелянт вважає, що страхове відшкодування - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок, а одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди залишається зобов`язаною. Крім того, добровільне відшкодування винуватцем ДТП коштів, понесених сім`єю померлого внаслідок смерті потерпілого, не є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника МТСБУ - Гусєва П.В. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 03.06.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода, де водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння та рухаючись в напрямку м. Івано-Франківськ із м. Коломия у с. Лісний Хлібчин Коломийського району Івано-Франківської області, внаслідок порушення правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним автомобіля, чим створив небезпеку для життя громадян, не впорався з керуванням і виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Део Нексія» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 в салоні якого перебувала пасажир ОСОБА_6 , внаслідок чого загинули пасажири автомобіля «Део Нексія».

За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0000526 від 03.06.2019.

Батьками ОСОБА_3 є позивач та ОСОБА_6 , яка загинула у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 03.06.2019

ОСОБА_1 , як батько, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , звернуся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , яка загинула внаслідок ДТП, яка мала місце 03.06.2019.

Листом від 09.10.2020 Моторно (транспортне) страхове бюро України відмовило у виплаті відшкодування, вважаючи відсутніми правові підстави для виплати страхового відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки винна у ДТП особа відшкодувала заподіяну шкоду потерпілій особі в повному обсязі.

Згідно розписки від 06.07.2019, ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_4 на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок смерті ОСОБА_6 в ДТП, яка мала місце 03.06.2019 в с. Лісний Хлібчин Коломийського району Івано-Франківської області, в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 20 000 Євро.

За загальним правилом, передбаченим статтею 1166 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Завдання потерпілому шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди.

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті (частина перша статті 1200 ЦК України).

Разом з тим згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а також моральну шкоду (частина перша статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Таким чином, потерпілий має право вимоги до страховика в договірному зобов`язанні згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Страховик здійснює виплати відповідно до умов договору, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде визнана страховим випадком, виключно в межах страхової суми.

Отже, право потерпілого чи іншої особи, яка має право на отримання відшкодування, може бути здійснено шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди за наявності підстав, передбачених статтею 1194 ЦК України.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 131/153/17 (провадження № 61-33384св18) висловлено таку правову позицію: «Висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач має право на отримання відшкодування в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному є неправильним, оскільки зазначене стосується права особи задовольнити свої вимоги в одному із таких зобов`язань, тобто, деліктному або договірному зобов`язанні. Заявлені позивачем вимоги є подвійним стягненням відшкодування однієї і тієї ж шкоди, що законом не допускається. При цьому у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування».

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що потерпілій ОСОБА_3 повністю відшкодована шкода, пов`язана із смертю її матері, яка була потерпілою в ДТП, безпосереднім її завдавачем, в межах кримінального провадження, у якому позивач не визнаний потерпілим або законним потерпілим своєї доньки, яка з ним на момент смерті своєї матерії, не проживала, і як встановлено судом апеляційної інстанції, в даний час разом з батьком також не проживає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення коштів, як страхового відшкодування з М(Т)СБУ, оскільки матиме місце подвійне її стягнення, що суперечить загальним положення про відшкодування шкоди, закріпленим в Главі 82 ЦК України, а також меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, визначеній Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Мотиви апеляційної скарги щодо нікчемності розписки від 06.07.2019, виданої в межах кримінального провадження, є юридично необгрунтованими, адже позивач не є учасником кримінального провадження, а представником потерпілої малолітньої онуки ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, є ОСОБА_12 , а не ОСОБА_1 .

Нерелевантним є посилання в апеляційній скарзі на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2106 року у справі № 6-2808цс15, за яким надано роз`яснення щодо застосування статті 1194 ЦК України, яка у справі, котра переглядається в апеляційному порядку, не підлягає застосуванню.

Щодо посилання про неврахування судом при ухваленні оскаржуваного рішення постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 444/1767/16-ц, така прийнята у справі з іншими фактичними обставинами справи, які є відмінними від обставин справи, яка переглядається. Зокрема, апеляційним судом встановлено, що на день смерті потерпілого (станом на 18 травня 2014 року), позивач не мала права на страхове відшкодування в порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки на той час була працездатною, а за обставинами справи, яка переглядається, право неповнолітньої на отримання відшкодування шкоди, пов`язаною із смертю її матері, не оспорюється.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_3 , - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк