Справа № 473/2517/20
РІШЕННЯ

іменем України

"16" лютого 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., представника позивача Войтенко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що 24 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0012/82/127331, відповідно до якого банк надав відповідачу, як позичальнику, кредит на споживчі потреби та оплату комісії в загальному розмірі 23 000 доларів США на строк до 24 липня 2018 року, а останній зобов`язався вчасно повернути кредит (шляхом щомісячного повернення частини кредиту згідно узгодженого сторонами графіку), а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 14 % річних від суми залишку заборгованості (з правом банку перегляду процентної ставки), а в разі порушення взятих на себе зобов`язань сплатити неустойку та на вимогу кредитодавця достроково повернути кредит.

В порядку забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору (та усіх додаткових угод, що будуть укладені між сторонами) 24 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір за яким відповідач передав ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 903 кв.м., призначеної для його обслуговування, заставна вартість вказаного майна за домовленістю сторін становить 298 840 грн.

Також в порядку забезпечення виконання умов кредитного договору 24 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким остання поручилася за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе за кредитним договором (та додатковими угодами) зобов`язань та зобов`язалася нести з ОСОБА_1 солідарну відповідальність перед позивачем за порушення ним умов кредитного договору.

Додатковою угодою до кредитного договору №1 від 25 червня 2010 року збільшено строк кредитування до 24 липня 2028 року. Цією ж угодою зафіксовано заборгованість за кредитним договором, змінено графік погашення заборгованості, встановлено пільговий розмір та відстрочено сплату процентів за користування кредитом, встановлено додаткову відповідальність позичальника за порушення взятих на себе зобов`язань та збільшено позовну давність до 70 років.

Також 25 червня 2010 року між сторонами був укладений додатковий договір «Про внесення змін до договору іпотеки», яким уточнено забезпечені іпотекою зобов`язання, а також позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року у цивільній справі №473/1281/18 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/0012/82/127331 від 24 липня 2008 року, що утворилася станом на 29 березня 2018 року, а саме заборгованість за тілом кредиту в розмірі 21 698,60 доларів США (що в еквіваленті становило 572 956,94 грн.). В задоволенні позову до ОСОБА_2 було відмовлено.

Боржник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним (в тому числі судове рішення про стягнення боргу) належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 19 червня 2020 року заборгованість за кредитним договором становить:

- залишок заборгованості за кредитом 21 132,02 долари США;

- заборгованість за процентами за користування кредитом 19 447,92 доларів США.

Враховуючи вказані обставини, зокрема те, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, не вживає жодних заходів, направлених на погашення заборгованості, а тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 разом із земельною ділянкою площею 903 кв.м., призначеною для його обслуговування, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідача понесені банком судові витрати.

11 вересня 2020 року представником відповідача ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року у цивільній справі №473/1281/18 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/0012/82/127331 від 24 липня 2008 року, що утворилася станом на 29 березня 2018 року, а саме заборгованість за тілом кредиту в розмірі 21 698,60 доларів США. Оскільки в межах цього спору позивач не вимагав стягнення з позичальника процентів, а судом зафіксовано розмір заборгованості за кредитним договором на рівні боргу за кредитом в розмірі 21 698,60 доларів США, а тому додаткове нарахування банком 19 447,92 доларів США заборгованості за процентами є безпідставним. Також вказував на те, що на виконання судового рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 утримуються кошти в розмірі 20 % від розміру його доходу (заробітної плати та пенсії), а тому заборгованість за кредитним договором на час вирішення спору є значною меншою від тієї, про яку зазначає позивач. Водночас АТ «Райффайзен Банк Аваль» при зверненні до суду не враховано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлено мораторій на звернення стягнення на належний відповідачу предмет іпотеки, а тому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, проте останній надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі у якій позовні вимоги не визнав. Також в заяві просив врахувати при вирішенні спору те, що частина процентів нарахована банком після закінчення строку кредитування, що суперечить вимогам закону.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідача та його представника, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості для вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що 24 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0012/82/127331, відповідно до якого банк надав відповідачу, як позичальнику, кредит на споживчі потреби та оплату комісії в загальному розмірі 23 000 доларів США на строк до 24 липня 2018 року, а останній зобов`язався вчасно повернути кредит (шляхом щомісячного повернення частини кредиту згідно узгодженого сторонами графіку), а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 14 % річних від суми залишку заборгованості (з правом банку перегляду процентної ставки), а в разі порушення взятих на себе зобов`язань сплатити неустойку та на вимогу кредитодавця достроково повернути кредит.

В порядку забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору (та усіх додаткових угод, що будуть укладені між сторонами) 24 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір за яким відповідач передав ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 903 кв.м., призначеної для його обслуговування, заставна вартість вказаного майна за домовленістю сторін становить 298 840 грн.

Також в порядку забезпечення виконання умов кредитного договору 24 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким остання поручилася за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе за кредитним договором (та додатковими угодами) зобов`язань та зобов`язалася нести з ОСОБА_1 солідарну відповідальність перед позивачем за порушення ним умов кредитного договору.

Додатковою угодою до кредитного договору №1 від 25 червня 2010 року збільшено строк кредитування до 24 липня 2028 року. Цією ж угодою зафіксовано заборгованість за кредитним договором, змінено графік погашення заборгованості, встановлено пільговий розмір та відстрочено сплату процентів за користування кредитом, встановлено додаткову відповідальність позичальника за порушення взятих на себе зобов`язань та збільшено позовну давність до 70 років.

Також 25 червня 2010 року між сторонами був укладений додатковий договір «Про внесення змін до договору іпотеки», яким уточнено забезпечені іпотекою зобов`язання, а також позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року у цивільній справі №473/1281/18 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/0012/82/127331 від 24 липня 2008 року, що утворилася станом на 29 березня 2018 року, а саме заборгованість за тілом кредиту в розмірі 21 698,60 доларів США (що в еквіваленті становило 572 956,94 грн.). В задоволенні позову до ОСОБА_2 було відмовлено.

Боржник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним (в тому числі судове рішення про стягнення боргу) належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 19 червня 2020 року банк нарахував йому заборгованість за кредитним договором: заборгованість за кредитом 21 132,02 долари США; заборгованість за процентами за користування кредитом 19 447,92 доларів США.

Аналізуючи вимоги та заперечення сторін, суд виходить з наступного.

1)В частині наявності та розміру заборгованості за кредитним договором:

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як раніше встановлено судом, рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за тілом кредиту в розмірі 21 698,60 доларів США (що в еквіваленті становило 572 956,94 грн.).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, станом на 19 червня 2020 року заборгованість за тілом кредиту становить 21 132,02 долари США (що в еквіваленті становило 565 562,59 грн.).

Проте згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 20 листопада 2020 року №6795 та інших матеріалів справи (а.с. 61-62, 86) в межах примусового виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року у цивільній справі №473/1281/18 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0012/82/127331 від 24 липня 2008 року з відповідача за рахунок доходів останнього стягнуто частину заборгованості за кредитним договором в розмірі 44 943,80 грн. (що в еквіваленті становить 1 635,44 доларів США). Залишок боргу на час надання відповіді становить 20 063,16 доларів США (що в еквіваленті складає 528 013,14 грн.).

Також є правомірним нарахування банком відповідачу плати за користування кредитом (процентів) в розмірі 14 % річних протягом усього строку кредитування, оскільки право кредитодавця на отримання від позичальника процентів передбачено як вимогами закону (ст. 1054 ЦК України) так і умовами укладеного між сторонами кредитного договору (п.п. 1.2.1, 2.1, 2.2, 3.1, 3.3, 7.2 договору).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року у цивільній справі №473/1281/18 встановлено, що розмір заборгованості за процентами відповідача перед банком за кредитним договором № 014/0012/82/127331 від 24 липня 2008 року станом на 29 березня 2018 року становить 12 696,25 доларів США. Та обставина, що банк в межах розгляду вказаного спору не вимагав стягнення, а суд, керуючись принципом диспозитивності, не стягнув заборгованість за процентами, жодним чином не позбавляє кредитодавця права на отримання цих сум та вимагати сплати їх позичальником, в тому числі за рахунок предмета іпотеки, що забезпечує виконання такого зобов`язання.

Проте суд не погоджується з наданим банком розрахунком заборгованості за процентами (19 447,92 доларів США) у зв`язку з наступним.

Вказаний розрахунок зроблений за період з 24 лютого 2014 року до 19 червня 2020 року.

Однак у рішенні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2018 року у справі №473/1281/18 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором судом було встановлено, що 17 жовтня 2017 року відповідачу ОСОБА_1 позивачем було направлено вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. При цьому банк вимагав протягом не більше 60 календарних днів з дати вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору. Вказана вимога була отримана відповідачем 24 жовтня 2017 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В той же час, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», направивши позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати процентів, змінив (зменшив) строк кредитування до 60 календарних днів з дати отримання відповідачем вказаної вимоги, тобто до 24 грудня 2017 року. Тому після закінчення вказаного строку кредитодавець не мав права нараховувати позичальнику передбачені договором проценти.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, за період з 24 лютого 2014 року до 24 грудня 2017 року ОСОБА_1 було нараховано проценти за користування кредитом (в межах узгодженої сторонами позовної давності) у розмірі 11 655,90 доларів США.

Таким чином, встановлена судом заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19 червня 2020 року становить 31 719,06 доларів США, в тому числі:

- заборгованість за тілом кредиту 20 063,16 долари США;

- заборгованість за процентами за користування кредитом 11 655,90 доларів США.

2)В частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки:

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована (ч. 4 ст. 6 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ст. 572 ЦК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Крім цього, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Якщо предметом іпотеки є два або більше об`єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 1 ст. 589, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 590 ЦК України, ч.ч. 1, 4, 6 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання, а також відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ч. 2 ст. 589 ЦК України, ч.ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»).

Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави (ч.ч. 1, 2 ст. 591 ЦК України).

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (ч.ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно умов іпотечного договору:

-іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань за вказаним або позичальником за кредитним договором (п.п. 1.1, 3.1.4, 6.3 договору);

-звернення стягнення розпочинається після направлення іпотекодержателем іпотекодавцю/позичальнику вимоги про усунення порушень зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем/позичальником вказаної вимоги протягом встановленого строку та невиконання отриманої вимоги (п. 6.1, 6.5 договору);

-за рахунок іпотеки в повному обсязі забезпечуються вимоги кредитодавця/іпотекодержателя за укладеним між сторонами кредитним та додатковими договорами, зокрема за кредитом, процентами, комісіями, неустойкою (п.п. 1.1, 6.2 договору);

-звернення стягнення здійснюється: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 6.4 договору). Право визначення способу звернення стягнення належить іпотекодержателю;

-реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, може проводитися шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо такої згоди не досягнуто спеціалізованою організацією, що проводить торги на підставі оцінки предмета іпотеки (п. 6.5.3 договору).

Таким чином АТ «Райффайзен Банк Аваль» підставно (у зв`язку з порушенням позичальником основного зобов`язання) скористався правом на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

23 червня 2020 року позивачем направлено відповідачу вимогу про усунення порушення зобов`язань у тридцятиденний строк з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки (в разі невиконання вимоги). Вказана вимога не була виконана ОСОБА_1 .

Іпотекодерателем обрано належний, передбачений договором та законом спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому суд вважає за необхідне застосувати саме такий спосіб звернення стягнення.

За встановлених обставин, суд вважає в цій частині вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 108,4 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності, є постійним місцем проживання відповідача (а.с. 31-32, 45) та не придбаний за рахунок кредитних коштів. Згідно відзиву на позов відповідач не бажає надавати згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач має у власності інше житло.

Однак, відповідно до п.п. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VІІ протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Тому рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії встановленого Законом мораторію.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) підлягає стягненню 3 503,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0012/82/127331 від 24 липня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1 , що утворилася станом на 19 червня 2020 року в загальному розмірі 31 719 (тридцять одна тисяча сімсот дев`ятнадцять) доларів 06 центів США та складається із:

-заборгованості за тілом кредиту 20 063 (двадцять тисяч шістдесят три) долари 16 центів США;

-заборгованості за процентами за користування кредитом 11 655 (одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) доларів 90 центів США,

звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 108,4 кв.м., житловою 49,5 кв.м. та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі 02 квітня 2003 року за №55, 29 травня 2006 року право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №8581 в реєстровій книзі №80, реєстраційний номер 529502 (договір визнано дійсним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2006 року), розташований на земельній ділянці площею 903 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №598669, виданого Вознесенською міською радою 06 лютого 2007 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №52, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VІІ рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії цього Закону.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) 3 503 (три тисячі п`ятсот три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2021 року.

Суддя: О.В. Вуїв