Справа № 127/4188/19
Провадження № 22-ц/801/229/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 рокуСправа № 127/4188/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення меж проїзду, стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Бессараб Н. М. в приміщенні суду м. Вінниця, та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Бессараб Н. М. в приміщенні суду м. Вінниця, повний текст додаткового рішення складено 30 листопада 2020 року, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , Вінницької міської ради про відновлення меж проїзду, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу на праві власності належить домоволодіння та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 20.07.2005 року по справі №2-16-2005 року відновлено проїзд загального користування до домоволодіння АДРЕСА_2 (на теперішній час АДРЕСА_3 відповідно до розмірів, визначених в додатку №1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року, (базувалось на підставі рішення ради від 11.02.1965 року).

23.05.2012 року ОСОБА_4 (попередній власник будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 ) отримала державний акт серії ЯМ №339285 на право власності на земельну ділянку 0,0704 га за адресою: АДРЕСА_4 на підставі рішення Вінницької міської ради №713 від 30.03.2012 року для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з присвоєнням кадастрового номера :03:042:0116.

24.05.2012 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 3/4 частки та неповнолітньому ОСОБА_3 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0704 га по АДРЕСА_4 .

Позивачем було подано заяву на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка граничить з домоволодінням АДРЕСА_3 та рішенням Вінницької міської ради від 31.05.2013 року №1301 вирішено передати ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 земельну ділянку загальною площею 1100 кв.м. з метою подальшої безоплатної передачі у власність, із них 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 100 кв.м. для будівництва і обслуговування індивідуального гаража; земельну ділянку площею 156 кв.м. оформити відповідно до вимог чинного законодавства за рахунок земель в межах домоволодіння. За заявою позивача лишки земельної ділянки площею 0,0156 га, яка рахувалась за будинковолодіння АДРЕСА_1 передана у постійне користування ОСОБА_1 , яка граничить із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3 по першому АДРЕСА_3 .

В Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.12.2014 року Держсільгоспінспекції України державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області вказано, що в цілому набуття права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,1291 га по АДРЕСА_1 здійснюється у порядку, передбаченому чинним законодавством, тому кваліфікувати такі дії як самовільне зайняття земель загального користування на даний час в Інспекції відсутні, чим підтверджено, що будь-яких порушень з питань землекористування (земельною ділянкою) у домоволодінні позивача, яка граничить з домоволодінням відповідачів позивачем не було допущено.

Відповідач ОСОБА_3 постійно порушує правила добросусідства, самоуправно переставив паркан позивача зі сторони свого будинковолодіння, знищив паркан позивача та самоуправно умисно змінив його границі проїзду в сторону земельної ділянки позивача, перешкоджає позивачу користуватись даним проїздом, на якому незаконно складує будівельні матеріали, незаконно зробив стоянку для свого автомобіля, збудував вигрібну яму на проїзді загального користування, чим створив небезпечні умови для будинковолодіння позивача, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

21.08.2018 року без участі і дозволу позивача обстежено земельну ділянку АДРЕСА_1 Департаментом самоврядного контролю Вінницької міської ради, внаслідок чого винесено попередження від 22.08.2018 року №09-00-014-38805 та надано позивачу строк для виконання вимог попередження на протязі п`яти діб, однак позивач безробітний, утримує неповнолітнього сина, 2007 року народження, тому не мав матеріальної можливості відновити паркан границі якого змінив ОСОБА_3 та захватив земельну ділянку позивача.

Моральну шкоду позивач просив стягнути у розмірі 25000 грн., яку обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_3 своїми діями відносно позивача створив неможливі умови для нормального проживання, постійно своїми неправомірними діями (руйнування паркану, порушення границь земельної ділянки позивача, порушення рельєфу проїзду загального користування, що призвело також до затоплення земельної ділянки), впливає на стан здоров`я позивача. Звернення відповідача з безпідставними заявами та скаргами, принижує гідність позивача, внаслідок чого він повинен спростовувати розповсюджувану неправдиву інформацію, що значно вливає на його стан здоров`я та нормальне життя.

Виходячи з наведеного, з урахуванням уточнення та зміни позовних вимог /т. 1 а.с. 102-107/, ОСОБА_1 просив суд :

1)зобов`язати ОСОБА_3 відновити знищений паркан та розміри проїзду загального користування розташованого між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 встановлених рішенням від 20.07.2005 року Староміського районного суду м. Вінниці по справі №2-16-2005 року відповідно до розмірів, встановлених в додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року;

2)стягнути на користь позивача з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 25000,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних доказів, що відповідачі знищили паркан між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . Навпаки висновком № 505 судової земельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року (т. 1 а.с. 222 на звороті та Додатком №5) встановлено і підтверджується, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_1 і розміщена за адресою: АДРЕСА_1 огороджена частково, з боку земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_5 встановлений паркан із металевої сітки по металевим стовпам, з боку АДРЕСА_5 (проїзд загального користування) земельна ділянка огороджена парканом із металевої сітки по металевих стовпах. ОСОБА_1 пояснив, що зображений в Додатку № 5 до висновку № 505 судової земельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року паркан із металевої сітки по металевим стовпам з боку земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_5 ОСОБА_1 встановив особисто. Отже, фактично з боку земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_5 паркан встановлено особисто позивачем ОСОБА_1 і цей паркан ніким не знищений.

Суд також зазначив, що згідно висновку № 505 судової земельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року (т. 1 а.с. 226 на звороті), порівнявши інформацію щодо розмірів, яка міститься у Державному земельному кадастрі та розмірів, які зазначені у додатку 1 до висновку № 263 судової будівельно - технічної експертизи від 30 жовтня 2004 р. проїзд загального користування між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 рішенню Староміського районного суду м. Вінниці від 20.07.2005р. у справі №2-16-2005 року відповідає інформації щодо розмірів, яка міститься у Державному земельному кадастрі, величини промірів відповідно до інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі не менші тих промірів які зазначені у додатку 1 до висновку №263 судової будівельно - технічної експертизи від 30 жовтня 2004р.

Земельна ділянка площею 3,0 кв.м., яка входить до складу земельної ділянки кадастровий номер :03:042:0174, що належить ОСОБА_1 , фактично використовується як проїзд загального користування (схематичне зображення на а.с. 230 т. 1). Проте даним висновком експерта не підтверджується, що межі загального проїзду, встановлені рішенням від 20.07.2005 року Староміського районного суду м. Вінниці по справі №2-16-2005 року відповідно до розмірів, встановлених в додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року порушено саме відповідачами по справі, а також, що дана земельна ділянка площею 3,0 кв.м. перебуває у фактичному користуванні відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

Судом також зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до статті 81 ЦПК України не доведено належними доказами неправомірності дій відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , якими спричинено позивачу моральну шкоду, а також не доведено належними доказами факт заподіяння позивачу відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню та є необґрунтованою.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 2500 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката по даній справі в розмірі 2500 грн, тому підлягає задоволенню заява про ухвалення додаткового рішення частково.

Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги доказ на підтвердження факту порушення відповідачами розмірів проїзду загального користування встановлених рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 20 липня 2005 року у справі № 2-16-2005 висновок експерта № 505 від 08 вересня 2020 року, в якому підтверджено порушення встановлених розмірів загального проїзду зі сторони домоволодіння відповідачів шляхом збільшення його розмірів за рахунок земельної ділянки позивача.

Зазначає, що відповідачі зруйнували паркан позивача за допомогою трактора і автомобільного транспорту з метою протиправного збільшення розміру домоволодіння відповідачів.

Отже, враховуючи доведеність позовних вимог, судом першої інстанції помилково ухвалено додаткове рішення про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 судових витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн.

Також зазначає. що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року щодо відмови позивачу в задоволенні заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог до Вінницької міської ради щодо зобов`язання внести зміни у технічну документацію постановлена з порушенням норм процесуального права, адже суперечить частині другій статті 49, частині першій статті 206, пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про відмову від позову в частині позовних вимог до Вінницької міської ради про зобов`язання внести зміни у технічну документацію задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_1 від позову в частині позовних вимог до Вінницької міської ради про зобов`язання внести зміни у технічну документацію. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року в частині відмовлених позовних вимог до Вінницької міської ради про зобов`язання внести зміни у технічну документацію визнано нечинним. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про зобов`язання внести зміни у технічну документацію - закрито.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

11 січня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява № 50 головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюк М. О. про розгляду справи без представника відділу. Просив апеляційну скаргу АТ «Альфа Банк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. /т.2 а. с. 32-34/.

02 лютого 2021 року та 05 лютого 2021 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюк М. О. подано аналогічне клопотання.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вiдповiдач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 заперечили проти апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності від 18.04.2018 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер: :03:042:0174 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки кадастровий номер: :03:042:0175 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_1

/т. 1 а. с. 25-26/.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_5 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (раніше була власник ОСОБА_4 ), що не заперечується сторонами.

24 листопада 2012 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 3/4 частки та неповнолітньому ОСОБА_3 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0704 га по АДРЕСА_4 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки :03:042:0116, яка належить продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №339285, виданого Вінницькою міською радою 22.05.2012 року на підставі рішення Вінницької міської ради №713 від 30.03.2012 року

/т. 1 а. с. 19-20/.

Згідно виписки із протоколу № 4 засідання виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 11.02.1965 року вирішено для організації під`їзду до домоволодінь, що будуються по проїзду на АДРЕСА_2 , продовжити його на 8,0 м по ширині 8,0 м, для чого вилучити, на підставі Постанови ВУЦВК та РНК УРСР від 18 липня 1928 року з домоволодіння АДРЕСА_6 земельну ділянку площею 64,0 кв.м. Витрати, зв`язані з оплатою фруктових дерев, що попадають під проїзд, віднести за рахунок забудовників.

/т. 1 а. с. 7/.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 20 липня 2005 року по цивільній справі №2-16-2005 позов ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , Вінницької міської ради про усунення перешкод в приватизації земельної ділянки задоволено. Зобов`язано Вінницьку міську раду здійснити приватизацію земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 без згоди ОСОБА_4 ..

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Вінницької міської ради про усунення перешкод в приватизації відмовлено.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поновлення проїзду загального користування задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати розташовані на проїзді загального користування паркан і бетонний бордюр та відновити проїзд загального користування до будинковолодіння АДРЕСА_8 відповідно до розмірів, визначених в додатку №1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року на протязі одного місяця після вступу рішення суду в законну силу. В разі, коли ОСОБА_1 не виконає рішення протягом встановленого строку, ОСОБА_4 має право відновити проїзд загального користування за рахунок відповідача, стягнувши з нього необхідні витрати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , Вінницької міської ради про відновлення проїзду загального користування відмовлено. Вказане рішення суду ухвалено з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи № 263 від 30.10.2004 року.

/т. 1 а.с. 9-11, 12-16, 128-132/.

На підставі вказаного рішення суду винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 грудня 2005 року.

/т. 1 а. с. 96/.

Відповідно до витягу з рішення Вінницької міської ради від 31 травня 2013 року № 1301 затверджено обґрунтування та надано громадянам дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок: ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 земельну ділянку загальною площею 1100 кв.м. з метою подальшої безоплатної передачі у власність, із них 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 100 кв.м. для будівництва і обслуговування індивідуального гаража; земельну ділянку площею 156 кв.м. оформити відповідно до вимог чинного законодавства, за рахунок земель в межах будинковолодіння

/т. 1 а. с. 23/.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11 грудня 2014 року Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області Держсільгоспінспекції України зазначено: «В цілому набуття права власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,1291 га по АДРЕСА_1 здійснюється у порядку, передбаченому чинним законодавством, тому кваліфікувати такі дії як самовільне зайняття земель загального користування на даний час в Інспекції відсутні»

/т. 1 а. с. 17/.

Згідно з витягом з рішення Вінницької міської ради від 25 грудня 2015 року № 67 продовжено термін дії дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1100 кв.м., який наданий рішенням міської ради від 31 травня 2013 року №1301 гр. ОСОБА_1 на АДРЕСА_1

/т. 1 а.с. 24/.

Відповідно до акту 141-ПП перевірки дотримання вимог законодавства Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області від 03 лютого 2016 року за результатами перевірки встановлено, що фундамент по АДРЕСА_9 збудований у 1988 році згідно рішення Старогородського райвиконкому від 14 вересня 1988 року №256. Крім того, відповідно до наданих технічних паспортів на житлові будинки по АДРЕСА_1 (реєстровий номер 18567) та 53 (інвентаризаційна справа №5075) самочинне будівництво прибудов не значиться. Під час виїзду на місце будівельні роботи не проводились.

/т. 1 а. с. 18/.

Відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30 травня 2016 року щодо земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , площею 01000 га, 0,0100 га наданої власнику ОСОБА_1 , підпис ОСОБА_3 відсутній.

/т. 1 а.с. 21-22/.

13 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до голови Вінницької міської ради, в якій просив відмінити винесене попередження від 22 серпня 2018 року № 09-00-014-38805; провести повторно в його присутності перевірку розмірів земельної ділянки виділеної для проїзду по першому АДРЕСА_5 зі сторони його будинковолодіння ( АДРЕСА_1 ) без участі осіб, які раніше приймали участь у попередній перевірці; зобов`язати правопорушника ОСОБА_3 негайно звільнити від будівельних матеріалів проїзд загального користування, по АДРЕСА_3 з боку його будинковолодіння відновити порушений паркан та повернути самовільно захвачену ним земельну ділянку з боку його земельної ділянки та ліквідувати створену ОСОБА_3 стоянку для автомобіля на проїзді

/т. 1 а. с. 28/.

12 жовтня 2018 року ОСОБА_1 . Департаментом самоврядного контролю Вінницької міської ради надано відповідь, що було проведено обстеження земельної ділянки територіальної громади міста, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що ОСОБА_1 зайнято земельну ділянку територіальної громади м. Вінниці площею 0,0004 га шляхом встановлення сітки Рабиця на бетонних та залізних стовпчиках без відповідних дозвільних документів, що підтверджується результатами тахеометричної зйомки земельної ділянки від 14 серпня 2018 року. Також було проведено обстеження земельної ділянки територіальної громади міста, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 . В ході проведеного обстеження встановлено, що ОСОБА_3 зайняв земельну ділянку територіальної громади міста Вінниці площею 0,0019 га шляхом встановлення огорожі з сітки без відповідних дозвільних документів, що підтверджується результатами тахеометричної зйомки земельної ділянки 14 серпня 2018 року, проведеної МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» та кадастровим планом. Зважаючи на викладене вище, постановою адміністративної комісії виконавчому комітеті Вінницької міської ради №1041 від 05.10.2018 року на ОСОБА_3 накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. та Вінницькою міською радою подано позовну заяву щодо звільнення комунальної земельної ділянки по АДРЕСА_5

/т. 1 а. с. 29/.

Відповідно до довідки №151 від 15 лютого 2019 року, виданої квартальним комітетом «Царина» від 15 лютого 2019 року ОСОБА_3 зніс біля складованого каміння сітку «Рябицю» та буде продовжувати складування будівельних матеріалів шляхом взяття ордеру

/т. 1 а. с. 73/.

Згідно дозволу №171/с, виданого Вінницькою міською радою ОСОБА_3 , дозволено проводити складування будівельних матеріалів на прилеглій до будинку території за адресою АДРЕСА_5 . Дозвіл діє з 24 липня 2018 року до 23 квітня 2019 року

/т. 1 а. с. 74/.

Департаментом архітектури, містобудування та кадастру надано відповідь ОСОБА_3 на його звернення від 28 січня 2015 року №Б-01-5170, згідно якої встановлено, що в ході вивчення поданих матеріалів встановлено, що відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 29 липня 2005 року відновлено проїзд по 1-му провулку Стаханівському, так згідно додатку № 1 судово-технічної експертизи, до вище згаданого будинковолодіння створено проїзд завширшки 8 м.

/т. 1 а. с. 79/.

Відповідно до висновку експерта № 505 від 08 вересня 2020 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, встановлено:

Порівнявши інформацію щодо розмірів, яка міститься у Державному земельному кадастрі та розмірів, які зазначені у додатку 1 до висновку №263 судової будівельно - технічної експертизи від 30 жовтня 2004р. можливо зробити висновок, що проїзд загального користування між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 рішенню Староміського районного суду м. Вінниці від 20.07.2005р. у справі №2-16-2005 року відповідає інформації щодо розмірів, яка міститься у Державному земельному кадастрі, величини промірів відповідно до інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі не менші тих промірів які зазначені у додатку 1 до висновку №263 судової будівельно - технічної експертизи від 30 жовтня 2004р.

Після співставлення інформації щодо розмірів та меж, земельної ділянки кад. №:03:042:0174 площею 0,1га., кадастровий №:03:042:0175 площею 0,01га. домоволод. АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , земельної ділянки кад. №:03:042:0116 площею 0,0704га., яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , яка міститься у Державному земельному кадастрі з фактичним парканом, який встановлений між земельними ділянками домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ) та АДРЕСА_5 ( ОСОБА_9 та ОСОБА_3 ) та фактичним парканом який встановлений між проїздом загального користування та земельною ділянкою домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ) можливо зробити висновок, що проїзд загального користування збільшений у бік земельної ділянки домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_10 ), а також, що фактичний паркан між домоволод. АДРЕСА_1 та домоволод. АДРЕСА_5 встановлений на земельній ділянці кад. №:03:042:0174 домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ), а саме:

- земельна ділянка площею 3,0 кв.м. (на додатку 3 відображена помаранчевим кольором), яка входить до складу земельної ділянки кад. №:03:042:0174, що належить ОСОБА_1 та яка фактично використовується як проїзд загального користування із лінійними розмірами по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 1,04м., 4,98м., 2,02м., 2,05м., 1,07м.;

- земельна ділянка площею 6,0 кв.м. (на додатку 3 відображена жовтим кольором), яка входить до складу земельної ділянки кад. №:03:042:0174, що належить ОСОБА_1 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_3 із лінійними розмірами по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 12,84м., 1,07м., 0,26м., 1,98м., 2,46м., 3,17м., 3,0м., 2,03м., 0,15м.

/т. 1 а.с. 218-239/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів, що відповідачі знищили паркан між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 . Навпаки висновком № 505 судової земельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року (т. 1 а.с. 222 на звороті та Додатком №5) встановлено і підтверджується, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_1 і розміщена за адресою: АДРЕСА_1 огороджена частково, з боку земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_5 встановлений паркан із металевої сітки по металевим стовпам, з боку АДРЕСА_5 (проїзд загального користування) земельна ділянка огороджена парканом із металевої сітки по металевих стовпах. ОСОБА_1 пояснив, що зображений в Додатку № 5 до висновку № 505 судової земельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року паркан із металевої сітки по металевим стовпам з боку земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_5 ОСОБА_1 встановив особисто. Отже, фактично з боку земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_5 паркан встановлено особисто позивачем ОСОБА_1 і цей паркан ніким не знищений.

Суд також зазначив, що згідно висновку № 505 судової земельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року (т. 1 а.с. 226 на звороті), порівнявши інформацію щодо розмірів, яка міститься у Державному земельному кадастрі та розмірів, які зазначені у додатку 1 до висновку № 263 судової будівельно - технічної експертизи від 30 жовтня 2004 р. проїзд загального користування між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 рішенню Староміського районного суду м. Вінниці від 20.07.2005р. у справі №2-16-2005 року відповідає інформації щодо розмірів, яка міститься у Державному земельному кадастрі, величини промірів відповідно до інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі не менші тих промірів які зазначені у додатку 1 до висновку №263 судової будівельно - технічної експертизи від 30 жовтня 2004р.

Земельна ділянка площею 3,0 кв.м., яка входить до складу земельної ділянки кадастровий номер :03:042:0174, що належить ОСОБА_1 , фактично використовується як проїзд загального користування (схематичне зображення на а.с. 230 т. 1). Проте даним висновком експерта не підтверджується, що межі загального проїзду, встановлені рішенням від 20.07.2005 року Староміського районного суду м. Вінниці по справі №2-16-2005 року відповідно до розмірів, встановлених в додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року порушено саме відповідачами по справі, а також, що дана земельна ділянка площею 3,0 кв.м. перебуває у фактичному користуванні відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

Судом також зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до статті 81 ЦПК України не доведено належними доказами неправомірності дій відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , якими спричинено позивачу моральну шкоду, а також не доведено належними доказами факт заподіяння позивачу відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню та є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог зроблено судом першої інстанції за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У судовому засіданні адвокат позивача пояснив, що обраний ними спосіб захисту відповідає п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України відновлення становища, яке існувало до порушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду про те, що доказів на підтвердження знищення паркану ОСОБА_3 позивачем суду відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України не надано.

У свою чергу, заявляючи вимогу про зобов`язання відповідача ОСОБА_3 відновити знищений ним паркан та відновити розміри проїзду відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 20.07.2005 року позивач не надав суду доказів виконання даного рішення та встановлення меж проїзду в натурі у відповідності до розмірів зазначених у додатку № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 263 від 30.10.2004 року.

Колегія суддів звертає увагу, що на час розгляду справи Староміським судом м. Вінниці у 2005 році, ОСОБА_11 відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради № 8/249 від 21.03.1955 року була відведена земельна ділянка площею 600 м. кв., тоді як на час розгляду даної справи встановлено, що у приватній власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка за домоволодінням АДРЕСА_1 площею 0, 11 га, а саме:

-земельна ділянка кадастровий № :03:042:0174 площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)

-земельна ділянка кадастровий № :03:042:0175 площею 0,01 га, для будівництва індивідуальних гаражів.

/ т.1 а.с.10 зворот 2 абзац, 25, 26/

Відповідно частини першої висновку експерта № 505 від 08.09.2020 року порівнявши інформацію щодо розмірів, які містяться у Державному земельному кадастрі та розмірів, які зазначені у додатку 1 до висновку № 263 судової експертизи від 30.10.2004 року, експерт дійшов висновку, що проїзд загального користування між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 визначений рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 20.07.2005 року відповідає інформації щодо розмірів, яка міститься у Державному земельному кадастрі, величини промірів відповідно до інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі не менші тих промірів які зазначені у додатку № 1 до висновку № 263 судової експертизи від 30.10.2004 року.

Таким чином, вимоги позивача заявлені у спосіб відновлення становища, яке існувало до порушення не підлягають задоволенню з огляду на фактичну зміну обставин справи та недоведеності факту невідповідності фактичних меж та розмірів проїзду, межам та розмірам проїзду визначених рішенням Староміського районного суду м. Вінниці.

Колегія суддів враховує, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно ч.2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Положення ст. 391 ЦК України визначають, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до другої частини висновку судової експертизи № 505 від 08.09.2020 року, де до уваги експертом була взята площа земельних ділянок ( нова) 0,1 га та 0, 01 га , після співставлення інформації щодо розмірів та меж, земельної ділянки кад. №:03:042:0174 площею 0,1га., кадастровий №:03:042:0175 площею 0,01га. домоволод. АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , земельної ділянки кад. №:03:042:0116 площею 0,0704га., яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , яка міститься у Державному земельному кадастрі з фактичним парканом, який встановлений між земельними ділянками домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ) та АДРЕСА_5 ( ОСОБА_9 та ОСОБА_3 ) та фактичним парканом який встановлений між проїздом загального користування та земельною ділянкою домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ) можливо зробити висновок, що проїзд загального користування збільшений у бік земельної ділянки домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_10 ), а також, що фактичний паркан між домоволод. АДРЕСА_1 та домоволод. АДРЕСА_5 встановлений на земельній ділянці кад. №:03:042:0174 домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ), а саме:

- земельна ділянка площею 3,0 кв.м. (на додатку 3 відображена помаранчевим кольором), яка входить до складу земельної ділянки кад. №:03:042:0174, що належить ОСОБА_1 та яка фактично використовується як проїзд загального користування із лінійними розмірами по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 1,04м., 4,98м., 2,02м., 2,05м., 1,07м.;

- земельна ділянка площею 6,0 кв.м. (на додатку 3 відображена жовтим кольором), яка входить до складу земельної ділянки кад. №:03:042:0174, що належить ОСОБА_1 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_3 із лінійними розмірами по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 12,84м., 1,07м., 0,26м., 1,98м., 2,46м., 3,17м., 3,0м., 2,03м., 0,15м.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що права позивача підлягають захисту у інший спосіб визначений законом.

У даній справі позивач не заявляв вимог про усунення перешкод у користуванні власністю.

У свою чергу, заявляючи вимогу про зобов`язання ОСОБА_3 відновити знищений паркан та розміри проїзду, позивач не довів суду, що саме ОСОБА_2 , як землекористувач суміжної земельної ділянки допустив порушення його прав, тоді як земельна ділянка кадастровий № :03:042:0116 площею 0, 0704 га за адресою АДРЕСА_4 на праві спільної часткової власності належить обом відповідачам.

Відповідно до частини третьої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правомірним є також висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди з відповідачів на користь позивача, оскільки ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 81 ЦПК України не доведено неправомірності дій відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , якими спричинено позивачу моральну шкоду, а також не доведено факт заподіяння позивачу відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

За таких обставин, встановивши, що позовні вимоги є недоведеними, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апелянта щодо скасування додаткового рішення задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 у суді першої інстанції були понесені витрати на правничу допомогу в сумі 2 500 грн, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера № 120119 від 10.11.2020 року, які підлягають стягненню з позивача.

Даний висновок суду відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України.

Посилання апелянта, що судом не вірно було обраховано судові витрати, оскільки не враховано, що ним подавалась заява про залишення частини позовних вимог без розгляду колегія суддів вважає безпідставним, оскільки додатковим рішенням не вирішувалось питання компенсації судового збору.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення суду.

Ураховуючи те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, тому відсутні правові підстави для скасування також додаткового рішення суду першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року щодо відмови позивачу в задоволенні заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог до Вінницької міської ради щодо зобов`язання внести зміни у технічну документацію постановлена з порушенням норм процесуального права, адже суперечить частині другій статті 49, частині першій статті 206, пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки колегіє суддів не встановлено порушень норм процесуального права при постановленні зазначеної ухвали судом першої інстанції.

Ураховуючи те, що заява про залишення позову без розгляду позовних вимог в частині до Вінницької міської ради подана позивачем вже після початку розгляду справи судом першої інстанції по суті, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви судом першої інстанції на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відтак витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору, слід залишити за позивачем.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу позивача на вимоги ст. 142 ЦПК України, норми якої визначають, що у разі відмови від позову на стадії перегляду рішення в апеляційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної скарги.

Даний порядок визначений Законом України Про судовий збір».

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.