Провадження № 22-ц/801/90/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 рокуСправа № 753/13225/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В.,

розглянув в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на додаткове рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Ковганича С. В. в приміщенні суду в м. Тульчин, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14250 грн (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень).

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, тому витрати на правову допомогу, понесені відповідачем, підлягають стягненню з позивача. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась останньому його представником - адвокатом Сидоренком В.А. в розмірі 26750 грн (12500+14250). В свою чергу, розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9500 грн (23750-14250=9500) в судовому засіданні не підтверджено. Відповідної квитанції, яка б свідчила про сплату даних витрат відповідачем його представнику, останнім суду не надано також вона не містяться і в матеріалах справи. Також не підлягає до задоволення вимога представника відповідача про включення до судових витрат 125 грн, оскільки дані кошти являються комісією банку за надані послуги та не входять до переліку судових витрат, визначених ст.133 ЦПК України та не є такими, що підлягають розподілу між сторонами в силу ст.141 ЦПК України. Відтак, пред`явлення вимоги представником відповідача до позивача щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12500 грн, що понесені відповідачем під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції від 05.09.2019 є безпідставною і такою, що задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із додатковим рішення суду, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить змінити додаткове рішення, виклавши резолютивну частину додаткового рішення у наступній редакції «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 36250 грн.».

Основними доводами апеляційної скарги є те, що під час перебування у провадженні в судах першої інстанції (Дарницькому районному суду м. Києва, Тульчинському районному суду Вінницької області) відповідачем були понесені додаткові судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23750 грн. Також заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу на правову допомогу при перебуванні справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 12500 грн.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення не врахував те, що позивачем не подавалось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, зокрема : частини другої статті 137 ЦПК України, згідно якої подані докази судових витрат, які ще не оплачені відповідачем, але мають бути оплачені включаються до судових витрат та покладаються на іншу сторону; частину шосту статті 137 ЦПК України не було подано обґрунтованого клопотання з доказами про зменшення розміру витрат для зменшення розміру судових витрат з боку позивача.

Також судом першої інстанції помилково взято до уваги постанову суду апеляційної інстанції, якою вирішено скаргу відповідача на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року в частині розподілу судових витрат, оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України не міг вирішити питання про судові витрати відповідача, а тому такі витрати відповідача правомірно були подані до суду першої інстанції у встановлений законодавством порядку та строк.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення.

У судовому засідання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивачем та його адвокатом було подано клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з різким погіршенням кліматичних умов у вигляді значного пониження температури повітря, сильного снігопаду, хуртовини, снігових переметів, що позбавляє позивача та його адвоката можливості своєчасно прибути громадським транспортом з м.Києва до м.Вінниці.

Розглянувши дане клопотання, заслухавши думку представника відповідача, який заперечив щодо задоволення клопотання, колегія суддів ухвалила відмовити у його задоволенні з підстав відсутності доказів поважності причин неявки сторони у судове засідання та відсутності клопотання про продовження строків апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

05 жовтня 2020 року на адресу Тульчинського районного суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про включення до судових витрат відповідача витрат на професійну правничу допомогу, долучення доказів судових витрат та ухвалення додаткового рішення, яке зареєстровано 06 жовтня 2020 року. У клопотанні адвокат Сидоренко В. А. просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12500 грн, що понесені під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції від 05 вересня 2019 року; а також 125 грн витрати на підготовку розгляду справи; 23750 грн витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23750 грн під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У клопотанні представником ОСОБА_3 зазначено детальний опис, витрат понесених відповідачем на правничу допомогу, зокрема :

-щодо витрат відповідача під час апеляційного перегляду ухвали Дарницького районного суду м. Києва відповідачу було надано наступну правничу допомогу : ознайомлення із позовною заявою та додатками до позову по цивільній справі - 1 год; консультація замовника щодо правової позиції у справі в частині підсудності справи 0,5 год.; підготовка апеляційної скарги на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року 1,5 год.; підготовка клопотання про включення до судових витрат відповідача витрат на професійну правничу допомогу по справі під час оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва, Київський апеляційний суд 1 год. Відповідачем. 29 жовтня 2019 року між відповідачем та АО «Євстігнєєв, Сидоренко і Партнери» укладено акт № 1, в якому зафіксовано передання правової допомоги на суму 12500 грн. 02 листопада 2019 року сплачено Об`єднанню гонорар у розмірі 12500 грн, що підтверджується квитанцією, а також понесено витрати на банківську комісію в розмірі 125 грн.;

-щодо витрат відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції : підготовка відзиву по справі до Дарницького районного суду м. Києва 2 год; підготовка заперечення на відзив на апеляційну скаргу відповідача по справі до Київського апеляційного суду 1 год.; забезпечення судового представника замовника по справі у Київському апеляційному суді 1 год; .; забезпечення судового представника замовника по справі у Київському апеляційному суді 1 год; підготовка клопотання про огляд оригіналів письмових документів, що подані позивачем до позовної заяви по справі до Тульчинського районного суду Вінницької області 0,25 год; підготовка клопотання про витребування доказів по справі до Тульчинського районного суду Вінницької області 1 год.; підготовка заперечень на клопотання позивача про долучення доказів по справі до Тульчинського районного суду Вінницької області 1 год.; підготовка клопотання про призначення слухання у справі в режимі відеоконференції по справі до Тульчинського районного суду Вінницької області 0,25 год.; забезпечення судового представника по справі у Тульчинському районному суді Вінницької області 1 год; підготовка проекту клопотання про долучення витрат на правову допомогу та ухвалення додаткового рішення по справі до Тульчинського районного суду Вінницької області 1 год. 01 жовтня 2019 року між відповідачем та Об`єднанням укладено акт № 4 в якому зафіксовано передання вищенаведеної професійної правничої допомоги в розмірі 23750 грн. 05 жовтня 2020 року відповідачем сплачено Об`єднанню гонорар у розмірі 14 250 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась останньому його представником - адвокатом Сидоренком В.А. в розмірі 26750 грн. Разом з тим, сплата витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9500 грн (23750-14250=9500) в судовому засіданні не підтверджено, відповідної квитанції суду не надано.

Судом також враховано, що в постанові Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року під час розгляду даної справи представнику відповідача було відмовлено у розподілі судових витрат через відсутність документального підтвердження понесення таких витрат. Тому, пред`явлення вимоги представником відповідача до позивача щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12500 грн, що понесені відповідачем під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції від 05 вересня 2019 року є безпідставною і задоволенню не підлягає. Також не підлягає до задоволення вимога представника відповідача про включення до судових витрат 125 грн, оскільки дані кошти являються комісією банку за надані послуги та не входять до переліку судових витрат, визначених статтею 133 ЦПК України.

Перевіряючи додаткове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції частково не ґрунтується на нормах процесуального права, з огляду на наступне.

Висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в сумі 12500 грн та 125 грн комісії банку, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими, оскільки в апеляційній скарзі представник відповідача на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року просив суд апеляційної інстанції здійснити розподіл судових витрат. Між тим, в постанові Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, яка набрала законної сили, під час розгляду даної справи представнику відповідача було відмовлено у розподілі судових витрат через відсутність документального підтвердження понесення таких витрат. Відтак, за наявності судового рішення, яким вирішено вже питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем в розмірі 12500 грн та 125 грн комісії банку, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову в стягненні з відповідача 12500 грн та 125 грн комісії банку.

Щодо висновку суду першої інстанції про відмову в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 9500 грн через відсутність доказів, які б свідчили про сплату даних витрат відповідачем, суд апеляційної інстанції вважає, що в цій частині судом першої інстанції не враховано норми процесуального права, з огляду на наступне.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні судових витрат в розмірі 9500 грн не ґрунтується на нормах процесуального права.

У той же час, суд апеляційної інстанції вважає, що аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, оскільки перевіряючи наданий представником детальний опис наданих послуг витрат на правничу допомогу, колегією суддів встановлено, що до нього включено забезпечення судового представника замовника 04.11.2020 року по справі у Київському апеляційному суді 1 год; забезпечення судового представника замовника 11.11.2020 року по справі у Київському апеляційному суді 1 год, однак зі змісту журналів судових засідань за 04.11.2020 року та 11.11.2020 року /т. 1 а. с. 103-104, 118-119/ видно, що загальна кількість часу, який затрачений представником відповідача на участь в судових засідань становить 1 год., а не дві, відтак суд визнає обгрунтованими лише час затрачений представником відповідача на участь у судових засіданнях в розмірі 1 год.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що представником відповідача також включено до переліку виконаних робіт підготовку клопотання про витребування доказів по справі до Тульчинського районного суду Вінницької області 1 год., проте судом першої інстанції в задоволенні даного клопотання було відмовлено у зв`язку з його безпідставністю /т. 2 а. с. 37/, тому правових підстав враховувати час затрачений представником відповідача на підготовку даного клопотання колегія суддів не вбачає.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу щодо завищення та не співмірності вартості послуг адвоката, колегія суддів вважає такими, що подані несвоєчасно та відповідно не можуть бути враховані для зменшення розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки про орієнтовний розмір судових витрат відповідач повідомив у відзиві на позовну заяву від 23.09.2019 року, з яким позивач мав можливість та достатньо часу ознайомитись, і в порядку визначеному вимогами ст. 137 ЦПК України подати до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу з підстав їх не співмірності. Такого клопотання до суду першої інстанції позивачем подано не було./ т.1 а.с.156/

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що з позивача підлягають стягненню на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 18750 грн /розрахунок 23750 2500 /забезпечення судового представника замовника по справі у Київському апеляційному суді 1 год/ 2500 /підготовку клопотання про витребування доказів по справі до Тульчинського районного суду Вінницької області 1 год/ = 18750 грн.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, додаткове рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18750 грн

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 ,задовольнити частково.

Додаткове рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2020 року у даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18750 грн (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень).

В іншій частині додаткове рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.