Справа № 372/2743/20
Провадження № 2-211/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Проць Т.В.

при секретарі Сокол О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що сторонам по справі на праві спільної часткової приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстровані позивач та відповідач ОСОБА_2 .. Проте комунальні послуги та витрати по утриманню квартири здійснює позивач одноособово, що становить для нього значний тягар. Позивач звертався до відповідних комунальних служб з метою здійснення поділу рахунків, але здійснити зазначений поділ немає можливості без відповідного поділу (встановлення порядку користування) житловим приміщенням. Даний факт спонукав позивача звернутись до суду. Просить встановити порядок користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_2 , виділивши йому та ОСОБА_5 житлову кімнату 5 площею 15,9 кв.м., ОСОБА_2 та ОСОБА_4 житлову кімнату 4 площею 11,4 кв.м., всі інші приміщення залишити в спільному користуванні.

Ухвалою Обухівського районного суду від 15.09.2020 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14.12.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що фактично спору щодо користування квартирою у сторін немає. Відповідачі, його колишня дружина та син в спірній квартирі тривалий час не проживають. До недавна в квартирі проживала його донька ОСОБА_5 з родиною. Останнім часом в квартирі проживає він. Він самостійно несе тягар по утриманню житла, тому просить його позов задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві та у судовому засіданні зазначила, що вважає позовну заяву безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. У спірній квартирі постійно проживає та користується комунальними послугами лише позивач. Відповідачі у квартирі не проживають та квартирою не користуються, і відповідно не користуються водою, електроенергією та газом. Співвласниками спірної квартири є чотири особи: позивач, дочка позивача, син позивача та колишня дружина позивача. У своєму позові позивач просить виділити у користування сину та дружині кімнату площею 11,4 кв.м., а позивачу та дочці - залишити у користуванні кімнату площею 15,9 кв.м. З таким поділом відповідач ОСОБА_2 не погоджується, оскільки такий поділ є рівномірними та не відповідає часткам кожного співвласника.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 доводи відповідача підтримала та просила відмовити у позові.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду відзив, в якому щодо задоволення позову заперечив. Зазначив, що тривалий час зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Має власну сім`ю. Запропонований позивачем порядок поділу спільної квартири є неможливим, оскільки виділити в користування кожному власнику окрему кімнату взагалі неможливо, а тим більше обладнати окремий вхід у виділене житлове приміщення. Спільна квартира є двокімнатною та замалою для цього. Всі члени родини є повнолітніми та проживають окремими сім`ями. Тому запропонований варіант встановлення порядку користування квартирою є неприйнятним.

Відповідач ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги визнала.

Суд, заслухавши позивача та відповідача, представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу свої заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що у позові слід відмовити зважаючи на таке.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1994 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Як вбачається з копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку № 7241 від 18.09.2019 року, у квартирі за адресою АДРЕСА_4 , к в. 17 зареєстровано двоє осіб: ОСОБА_1 (заявник) та ОСОБА_2 (колишня дружина).

Відповідно до копії Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , квартира складається з: коридор - 7,7 кв.м., санвузол - 4,4 кв.м., кухня - 8,2 кв.м., житлова кімната - 11,4 кв.м., житлова кімната 15,9 кв.м., балкон - 1,4 кв.м.

Як вбачається з копії довідки № 550 від 09.10.2020 року виданої виконавчим комітетом Буртівської сільської ради Кагарлицького району, ОСОБА_2 , проживає в сулі Бурти Кагарлицького району по АДРЕСА_3 , без реєстрації.

Згідно копії акту від 05.02.2020 року складеного депутатом Обухівської міської ради Паєнко О.В. у присутності громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , встановлено, що громадянка ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_5 зареєстрована, проте фактично не проживає.

Як вбачається з копії акту від 27.10.2020 року складеного депутатом Обухівської міської ради Гелі В.М., встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , але за вказаною адресою не проживає з 2019 року.

У своєму позові позивач просить встановити наступний порядок користування квартирою, виділивши відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 11,4 кв.м., а позивачу ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_5 житлову кімнату площею 15,9 кв.м. В загальному користуванні залишити: кухню, санвузол, коридор.

Приписами статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ст. 383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьоїстатті 358 ЦК Українипри встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Порядок користування житловими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у вказаному майні.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України надання співвласнику у користуванні частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки в праві спільної часткової власності, та часткою того майна надання якого у користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників, може бути допущений відступ від засади відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Квартира за адресою АДРЕСА_5 складається з двох кімнат житловою площею 11,4 кв.м. та 15,9 кв.м., кухні 8,2 кв.м., санвузла 4,4 кв.м., коридору 7,7 кв.м., балкону площею 1,4 кв.м.

Виділити у користування кожному зі співвласників приміщення, які будуть відповідати за розміром частці кожного зі співвласників у вказаному майні не виявляється можливим.

Домовленості між співвласниками щодо відступу від засад відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні відсутні.

Виділення відповідачам у користування однієї кімнати також є неможливим, оскільки не відповідає санітарним нормам. Крім цього, позивач з донькою та відповідач ОСОБА_2 є повнолітніми особами різної статі, а тому не можуть проживати в одній кімнаті.

Таким чином, встановлення запропонованого сторонами порядку користування спірною квартирою не відповідає вимогам закону та порушує права сторін.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про те, що позов ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 23.02.2021 року.

Суддя Т.В. Проць