Справа № 485/36/21
Провадження №2/485/86/21
РІШЕННЯ

іменем України

18 лютого 2021 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Яворського С.Й.,

секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Снігурівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Плахотнюк Маргарита Олегівна до Горохівської сільської ради Миколаївської області, Головного управління держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа: Третя херсонська державна нотаріальна контора Херсонської області про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

встановив:

13 січня 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 08.05.2008 року, після смерті якої відкрилася спадщина, яка крім іншого складається із земельної ділянки, загальною площею 1,000 га, переданої для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на території Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. Вказана земельна ділянка належала померлій на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ МК № 009429 від 07.02.2001 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , звернулася до нотаріуса, але отримала відмову через те, що вказана земельна ділянка знаходилася у спадкодавця в постійному користуванні, а не у власності.

В зв`язку з чим, позивач просить суд визнати за нею право постійного користування на земельну ділянку, загальною площею 1,000 га, яка розташована на території Горохівської сільської ради Миколаївської області переданої для ведення особистого підсобного господарства, що належала померлій ОСОБА_2 на підставі державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-МК №009429 від 07.02.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №7.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Плахотнюк М.О., в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити.

Від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшов відзив, в якому останні просять відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 . Відзив мотивують тим, що померла ОСОБА_2 на підставі державного акту отримала в постійне користування земельну ділянку площею 1 га в межах території Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області для ведення особистого підсобного господарства, в подальшому фермерське господарство не створювалося, у позивача також відсутні правові засади для створення фермерського господарства, у зв`язку з чим вважає що до даних правовідносин не можуть застосовуватися висновки Верховного Суду викладені у постанові від 23.06.2020 по справі №179/1043/16-ц, щодо можливості спадкування права постійного користування земельної ділянки наданої для ведення особистого підсобного господарства (а.с.62-63).

Від сільського голови Горохівської сільської ради також надійшло клопотання щодо розгляду справи у їхню відсутність, сільська рада підтримує позицію Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог (а.с.70).

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка площею 1,00 га, яка розташована на території Горохівської сільської ради Миколаївської області переданої для ведення особистого підсобного господарства, що належала померлій ОСОБА_2 на підставі державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-МК №009429 від 07.02.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №7 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла її донька ОСОБА_4 , що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру №19406469 від 14.04.2009 року та копією спадкової справи №303/09 (а.с.31-56).

Факт родинних відносин позивача з померлою (дочкамати), підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_3 від 13.07.2010 року та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 27.10.2012 року, відповідно до якого позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».(а.с.11,12)

Отже, позивач як дочка покійної ОСОБА_2 , являється спадкоємцем першої черги та такою що прийняла спадщину, оскільки проживала з покійної на день її смерті, що також підтверджується спадковою справою.

ОСОБА_1 , маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, яка належала її матері ОСОБА_2 , звернулася до нотаріуса.

Державним нотаріусомТретьої Херсонської державної нотаріальної контори Херсонської області Н.Карповою Кравченко К.В.. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (земельну ділянку, яка належала на праві постійного користування ОСОБА_2 ) у зв`язку з тим, що заявник надав документ, який посвідчує право постійного користування землею, а не право власності спадкодавця на майно (а.с.15).

Позивач не погоджуючись з відмовою нотаріуса звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд повинен розглядати справу в межах заявлених вимог.

Предметом спору у даній справі є визнання за позивачем права на користування земельною ділянкою в порядку спадкування.

Підставою відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину було ненадання нею документу, який посвідчує право власності спадкодавця на майно.

Виходячи з суті спору, ГУ Держгеокадастр у Миколаївській області заперечує проти позову у зв`язку з тим, що право постійного користування землею не успадковується. Крім цього, ГУ Держгеокадастр у Миколаївській області в своєму відзиві зазначило, що земельна ділянка надавалась покійній для створення фермерського господарства, що не відповідає обставинам справи.

Суд не погоджується з позицією ГУ Держгеокадастр у Миколаївській області, оскільки вона не відповідає законодавству України та сформованій практиці Великої Палати Верховного Суду в подібних правовідносинах, та приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин далі Закон № 561-XII), постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону № 561-XII, сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами, зокрема, для особистого підсобного господарства.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст.23 Закону № 561-XII).

У ст. 56 Закону № 561-XII зазначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

01 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25.10.2001, згідно з ч.1 ст.92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Суд бере до уваги позицію ВП ВС у постанові від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц, яка з урахуванням позиції ВП ВС, висловленій у постанові від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 прийшла до наступного висновку.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою (постанова ВП ВС від 05.11.2019 у справі № 906/392/18).

Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За встановлених вище обставин, беручи до уваги, що право постійного користування землею відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані, і ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 200, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Плахотнюк Маргарита Олегівна до Горохівської сільської ради Миколаївської області, Головного управління держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа: Третя херсонська державна нотаріальна контора Херсонської області про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,000 га, яку передано для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, що належала померлій на підставі Державного Акта на право постійного користування землею серія ІІ-МК №009429 від 07.02.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №7.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 22.02.2021 року.

Суддя С.Й. Яворський