Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"20" грудня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мирошниченка Ю. М., за участю секретаря судового засідання Іванової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилався на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 , однак оригінал правовстановлюючого документа втрачено, що унеможливлює реєстрацію права власності в Реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяви про можливість слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав.

Ухвалою суду від 20.12.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з такого.

Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України, набуття права власності - певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України.

Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що відповідно до повідомлення ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» від 19.05.2021 року № 1422 однокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору міни, посвідченого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою від 09.01.1998 року та зареєстрованого в БТІ (а.с. 17).

Позивачу видано довідку про те, що він дійсно звертався до відділу поліції № 1 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області за фактом втрати документів на право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 15)

За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.

Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищенаведеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами , підлягає сумніву, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оригінал правовстановлюючих документів є таким, що був втрачений позивачем, права якого можуть бути захищені шляхом застосування механізму, передбаченого статтею 392 ЦК України щодо визнання права власності на квартиру.

Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обов`язок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст.316, 317, 328, 391, 392 ЦК України, ст.ст.12,81, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33, 2 кв.м., в тому числі житловою - 16, 9 кв.м., зареєстрованою у МКП «Маріупольське БТІ 20.01.1998 року за № 34891 на підставі договору міни, посвідченого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою від 09.01.1998 року за № 2/18.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Іншими особами, які беруть участь у справі, на рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко