Справа № 148/2202/18
Провадження № 22-ц/801/179/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 рокуСправа № 148/2202/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.

учасники справи:

позивач: публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк";

відповідачі: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року, ухвалене судом під головуванням судді Ковганича С.В., повний текст якого складений 27.10.2020 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ПАТ "УкрСиббанк" (далі Банк) звернувся до суду із позовом до ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказав, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого з 21.12.2009 року є Банк, та ФОП ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0 від 28.01.2008 року (в системі обліку банку договір №1) з додатковими угодами №1 від 07.05.2008 року, №1 від 21.07.2008 року та №1 від 15.04.2009 року. Відповідно до умов кредитного договору ФОП ОСОБА_1 отримав кредит у формі поновлювальної кредитної лінії у сумі 355000 грн. шляхом зарахування коштів на його поточний рахунок і зобов`язався щомісячно повертати кредит в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 25.01.2019 року. Також ФОП ОСОБА_1 зобов`язувався сплачувати відсотки у розмірі, встановленому п. 1.3 кредитного договору, і у випадку порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань згідно п.7.1 кредитного договору сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору, Банк уклав з ОСОБА_2 договір поруки №174520 від 28.01.2008 року. Додатковою угодою №1 від 07.05.2008 року сторони узгодили зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами на 20,9% річних і зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк на 41,8% річних. Додатковою угодою №1 від 21.07.2008 року, сторони узгодили зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами на 13,5% річних і зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк на 27% річних. Додатковою угодою №1 від 15.04.2009 року до кредитного договору змінено розмір ліміту кредитної лінії та встановлено розмір 78861,40 грн.; узгоджено припинення сплати комісії в розмірі1,5% річних за невикористаний ліміт кредитної лінії. Однак, ФОП ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував, своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу не здійснював, в зв`язку з чим в нього станом на 15.11.2018 року перед Банком виникла заборгованість за кредитним договором №0 від 28.01.2008 року (в системі обліку банку договір №1) в розмірі 36249,34 грн, з яких: 31143,62 грн - заборгованість за кредитом; 1595,66 грн - заборгованість за відсотками; 3279 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 15.11.2017 року по 15.11.2018 року; 231,06 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 12.01.2018 року по 15.11.2018 року. Посилаючись на те, що він звертався до відповідачів з вимогами про усунення порушень кредитних зобов`язань, однак вони порушення договору не усунули, просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №0 від 28.01.2008 року (в системі обліку банку договір №1) у розмірі 36249,34 грн та понесені судові витрати в розмірі 1762 грн.

Ухвалою суду від 25.09.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ФОП ОСОБА_1 адвоката Мишковської Т.М. про закриття провадження у справі.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вказав, що суд не з`ясував, які відносини існують між Банком та відповідачем, не дослідив, що зазначений у прохальній частині позовної заяви номер кредитного договору як у системі обліку банку - №1, є тим самим кредитним договором №0 від 28.01.2008 року, що підтверджується наданими ним доказами. Крім того, суд не звернув увагу на зміни, внесені до кредитного договору №0 від 28.01.2008 року, зокрема, додатковою угодою №1 від 21.07.2008 року. Заперечень щодо наданих банком доказів, ФОП ОСОБА_1 не надав, зазначивши лише через 12 років після укладення кредитного договору, що кредитний договір №1 він не підписував.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Суд встановив, що 28 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ФОП ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, в системі обліку банку значиться як договір під №1, з додатковими угодами №1 від 07.05.2008 року, №1 від 21.07.2008 року та №1 від 15.04.2009 року. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №174520 від 28.01.2008 року. Додатковою угодою №1 від 07.05.2008 року до кредитного договору №0 сторони передбачили зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами на 20,9% річних і зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк на 41,8% річних. Додатковою угодою №1 від 21.07.2008 року передбачена зміна відсоткової ставки за користування кредитними коштами на 13,5% річних і зміна відсоткової ставки за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк на 27% річних. Додатковою угодою №1 від 15.04.2009 року узгоджено зміну розміру ліміту кредитної лінії до 78861,40 грн.; припинення сплати комісії в розмірі 1,5% річних за невикористаний ліміт кредитної лінії. На підтвердження позовних вимог банк надав, зокрема, копію кредитного договору №0 від 28.01.2008 року; копії додатку №1 до кредитного договору №0 від 24.01.2008 року; копії додаткових угод №1 до кредитного договору №0 : від 07.05.2008 року , від 21.07.2008 року і від 15.04.2009 року ; копію договору поруки №174520 від 28.01.2008 року; довідку - розрахунок заборгованості за кредитним договором №0 від 28.01.2008 року станом на 15.11.2018 року; довідку- розрахунок заборгованості за кредитним договором №1 станом на 15.11.2018 року ; довідку-розрахунок заборгованості по процентам ОСОБА_1 станом на 15.11.2018 року за кредитним договором №1 від 21.07.2008 року; довідку-розрахунок заборгованості по комісії ОСОБА_1 станом на 15.11.2018 року за кредитним договором №1 від 21.07.2008 року; довідку-розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на 15.11.2018 року.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №1 від 28.01.2008 року, Банк в обгрунтування своїх вимог надав в якості доказу кредитний договір № від 28.01.2008 року, вважаючи їх одним і тим же договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що кредитний договір №0 від 28.01.2008 року (зареєстрований в системі обліку банку під №1) не є кредитним договором №1 від 21.07.2008 року, оскільки на підтвердження розміру заборгованості ФОП ОСОБА_1 за договором №1 Банком надані дві довідки-розрахунки про заборгованість по двох різних договорах ,що свідчать про різні суми заборгованості за один і той же період - одну з них видано за кредитним договором №1, а іншу - за кредитним договором №0. Виходячи з того, що позивач не довів факт укладення з ФОП ОСОБА_1 окремого кредитного договору №1 з посиланням на який здійснив розрахунок заборгованості за договором №1 в розмірі 36 249,34 грн. ,суд не встановив підстав для стягнення заборгованості з відповідачів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки суд вірно встановив обставини справи, які перевірив оціненими в порядку ст. 89 ЦПК України доказами, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладений сторонами кредитний договір №0 від 28.01.2008 року і кредитний договір №1 від 21.07.2008 року, є одним і тим самим договором ,а кредитний договір №0 зареєстрований в системі обліку банку за №1, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості ФОП ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 28.01.2008 року, розмір такої заборгованості за період з 28.01.2008 року по 15.11.2018 року складає 620 грн. - заборгованості за кредитом, 7,21 грн. - за відсотками за користування кредитом ( том 1 а.с.48-58).

Згідно довідки -розрахунку заборгованості ФОП ОСОБА_1 за кредитним договором №1 від 21.07.2008 року, розмір такої заборгованості за період з 31.07.2008 року по 15.11.2018 року складає уже 30523,62 грн. - заборгованості за кредитом, 1588,45 грн. - за відсотками за користування кредитом; 3279 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 231,06 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом (том 1 а.с. 59-65).

У випадку, якби стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_3 здійснювалось на підставі одного і того ж кредитного договору , з одними і тими ж умовами , то і у довідках - розрахунках заборгованості Банк зазначав б один номер укладеного сторонами кредитного договору ,а не різні, і розміри заборгованості за цими договорами за один і той же період і на одну і ту ж дату був би однаковим.

Відтак, доводи апеляційної скарги були б обґрунтовані у випадку, якби довідки - розрахунки розміру заборгованості за кредитними договорам №0 від 28.01.2008 року і №1 від 21.07.2008 року на одну і ту ж дату містили б дані про один і той же розмір заборгованості.

Натомість, на підтвердження заборгованості ФОП ОСОБА_1 за договором №1 банк надав договір №0 і дві довідки - розрахунки за двома різними договорами, з яких його заборгованість за один і той же період за договором №0 складає одну суму , а заборгованість за договором №1 зовсім іншу .Враховуючи фактичне розрізнення кредитних договорів у наданих розрахунках заборгованості самим банком, нарахування ним різного розміру заборгованості за один і той самий період за різними договорами, колегія суддів вважає, що позивач дійсно не довів достатніми доказами факт існування з відповідачем лише кредитного договору №0 ,за порушення умов якого здійснювалось ним нарахування заборгованості , і зміну його номеру на № НОМЕР_1 виключно в системі обліку банку.

Порядок обліку і виконання укладених договорів у Банку має забезпечувати чіткість і розуміння їх кількості ,нумерації і давати підстави для однозначного їх тлумачення не лише зі сторони Банку ,а й споживачів їх послуг .

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і фактично зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає ,що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків про неправильну оцінку судом наданих доказів ,невідповідність висновків суду обставинам справи , неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції є законним, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Згідно ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ,а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення ,а ухвала суду - без змін .

Керуючись ст. ст. 367, 368,374, 375, 382, 384,451 ЦПК України,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" - залишити без задоволення .

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий : С. Г. Копаничук

Судді : В. В. Оніщук

С. К. Медвецький