Дата документу 14.12.2021
Справа № 334/4515/20
Провадження № 2/334/651/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

за участю секретаря Візіренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла та зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права користування квартирою та визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31 жовтня 2001 року вона прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 , посвідченим державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори.

На даний час в спірній квартирі зареєстрований та постійно проживає племінник позивача ОСОБА_2 , відповідач по справі.

За час його проживання в квартирі утворився значний борг з комунальних послуг та складає близько 30000 грн. В листопаді 2017 року у позивачки стався інсульт, в результаті якого вона має постійно проходити додаткове лікування, реабілітацію, на що коштів не вистачає, тому вона планує продати спірну квартиру для покриття своїх лікувальних потреб.

Позивач направила відповідачу лист, в якому пропонувала виселитися в добровільному порядку, на що відповідач не відреагував, у зв`язку із чим, вона вимушена звернутися до суду.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради № 1102 від 04.04.2001 року на підставі рішення опікунської ради 29.03.2001р. «Про встановлення опіки над неповнолітнім ОСОБА_4 », опікуном призначено ОСОБА_5 , 1933 р.н. (п.2 Розпорядження). За вказаним неповнолітнім закріпити житло: АДРЕСА_1 (п.3 Розпорядження). Він проживає у вказаній квартирі з 1989 року по теперішній день, іншого житла не має.

На момент укладання договору дарування між ОСОБА_3 , що діяла від імені ОСОБА_5 і ОСОБА_1 ОСОБА_6 було 13 років і даний договір було укладено без дозволу органів опіки. Оскільки були порушені норми права при укладанні договору дарування від 31.10.2001 року, то такий договір є нікчемним.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Попова К.Р. надала суду відповідь на відзив, в якому вказала, що вважає, що договір дарування спірної квартири був укладений у відповідності до закону, у п.5 Договору вказано, що вищевказана квартира до цього часу не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під забороною не перебуває, державним нотаріусом дієздатність представника ОСОБА_3 перевірена, а також належність квартири ОСОБА_5 , доказів того, що правочин вчинено без дозволу органу опіки відповідачем не додано. Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації від 04.04.2001 року опікуном неповнолітнього ОСОБА_2 була призначена його бабка ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Розпорядженням Голови Ленінської районної адміністрації від 29.05.2002 року № 1489 «Про призначення опікуна неповнолітньому ОСОБА_7 » опікуном була призначена ОСОБА_1 . Розпорядженням Хортицької районної адміністрації від 30.05.2003 року № 1096 «Про припинення опіки та встановлення піклування над неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 була призначена піклувальником відповідача. Вважає, що по суті нове розпорядження скасувало попереднє, а органи опіки не оскаржували вчинений правочин - договір дарування квартири. Спірна квартира ніколи не належала ані відповідачу, ані його батькам на праві власності.

ОСОБА_2 фактично зареєстрований в спірній квартирі з 2004 року і тільки після досягнення повноліття переїхав до спірної квартири, а проживати з 1989 року він не міг, оскільки був неповнолітній. За час проживання відповідача в спірній квартирі утворився значний борг за комунальні послуги, відповідач не працює, зловживає алкоголем. Вважає, що право власності на спірну квартиру належало бабусі відповідача і вона мала право розпорядитися своєю власністю на власний розсуд.

В червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права користування квартирою та визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, вказана справа була розподілена в провадження судді Добрєва М.В.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2021 року було відкрито провадження та визначено проводити розгляд в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Попова К.Р. надала суду відзив на позовну заяву аналогічний відповіді на відзив за первісним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.11.2021 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права користування квартирою та визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину об`єднано в одне провадження з перівсним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Попова К.Р. доводи позову підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала.

Представник відповідача - адвокат Плюта О.О., яка діє на підставі Доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги № 560 від 24.05.2021р. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, зустрічну позовну заяву просила задовольнити.

Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району поклалася на розсуд суду, направивши до суду письмові пояснення, де посилається на те, що на час укладення спірного правочину було порушено права дитини, тому даний договір не може вважатися дійсним, так як укладався з порушенням законодавчих норм, а саме: укладений без дозволу органу опіки та піклування.

Судом встановлено, що Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради № 1102 від 04.04.2001 року на підставі рішення опікунської ради від 29.03.2001 року «Про встановлення опіки над неповнолітнім ОСОБА_4 », опікуном призначено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3. За ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 закріплено житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Запорізьким міськжитлоуправлінням від 05.09.2009 року, реєстровий № 1810.

31.10.2001 року між ОСОБА_3 , що діяла від імені ОСОБА_5 на підставі доручення, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 26.10.2001 року, реєстровий № 4-3990 і ОСОБА_1 було укладено Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 4-1113.

На момент укладення вказаного Договору дарування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було 13 років. Вказаний Договір було укладено без дозволу органу опіки та піклування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Розпорядженням Голови Ленінської районної адміністрації від 29.05.2002 року № 1489 «Про призначення опікуна неповнолітньому ОСОБА_7 » опікуном була призначена ОСОБА_1 . Розпорядженням Хортицької районної адміністрації від 30.05.2003 року № 1096 «Про припинення опіки та встановлення піклування над неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 була призначена піклувальником відповідача.

Після смерті баби ОСОБА_2 він мешкав у нового опікуна, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов неповнолітньої дитини ОСОБА_2 від 16.05.2002 року.

Після набуття повноліття ОСОБА_2 постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані факти були підтверджені у судовому засіданні свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

За змістом частин 1, 3, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У частині 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 224 ЦК України визначено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування.

Як визначено цивільним законодавством, одним із видів правочину є договір дарування.

Поняття про договір дарування, порядок його укладення та розірвання регулюються положеннями Глави 55 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції, чинній на момент укладення договору дарування) Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені

дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Статтею 145 Кодексу України «Про шлюб та сім`ю", який діяв на моменту кладення угоди встановлено, що опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення,

якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами, зокрема, є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від

належних підопічному майнових прав, поділ майна, поділ або обмін

жилої площі, видача письмових зобов`язань тощо. Органи опіки і піклування вправі, якщо це необхідно для захисту інтересів підопічних, обмежити право одного з батьків або

опікуна (піклувальника) розпоряджатися вкладом, внесеним будь-ким на ім`я підопічного.

Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради № 1102 від 04.04.2001 року на підставі рішення опікунської ради від 29.03.2001 року «Про встановлення опіки над неповнолітнім ОСОБА_4 », опікуном призначено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3. За ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 закріплено житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, 31.10.2001 року між ОСОБА_3 , що діяла від імені ОСОБА_5 на підставі доручення, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 26.10.2001 року, реєстровий № 4-3990 і ОСОБА_1 було укладено Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 4-1113.

Відповідно до ст..48 Цивільного Кодексу України (1963 року), який діяв на момент укладення оспорюваної угоди, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх

дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до ст..59 Цивільного Кодексу України (1963 року), який діяв на момент укладення оспорюваної угоди угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Як установлено вище, на момент укладення оспорюваного Договору дарування квартири АДРЕСА_1 були порушені права неповнолітнього на той час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації від 04.04.2001 № 1102 було закріплено житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, з письмових пояснень позивача за первісним позовом ОСОБА_1 вбачається, що вона визнавала за відповідачем право користування спірною квартирою, оскільки після досягнення ним повноліття він переїхав до спірної квартири і там постійно проживає дотепер.

З огляду на такі обставини, з урахуванням норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позовна заява позивача по первісному позову задоволенню не підлягає, а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 89, 141, 263-264, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права користування квартирою та визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину - задовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 4-1113 недійсним з моменту його укладання.

Визнати за ОСОБА_4 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.