Провадження № 2/521/1475/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мурзенко М.В.,

при секретарі Корнієнко Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Василенко Т. В.

представника відповідача адвоката Адабаш С. А,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернулась з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у якому просила суд виділити у ОСОБА_1 Ѕ (одну другу) частку квартири за адресою АДРЕСА_1 , вартістю 650000,00 грн., виділити у власність ОСОБА_2 Ѕ (одну другу) частку квартири за адресою АДРЕСА_1 вартістю 550000,00 грн., визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль ЗАЗ Ланос 2014 р.в., червоного кольору. Припинити за ОСОБА_1 право власності на автомобіль ЗАЗ Ланос 2014 р.в., червоного кольору, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, що становить Ѕ вартості автомобілю ЗАЗ Ланос 2014 р.в., червоного кольору, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, що становить Ѕ вартості меблів та побутової техніки у розмірі 13300,00 грн., стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08.07.2020 року шлюб між сторонами було розірвано, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу та до моменту припинення шлюбних відносин, у грудні 2018 року за спільні кошти сторонами на підставі договору купівлі-продажу набуте майно квартира АДРЕСА_2 , вартість якої становила 1100000,00 грн., придбані меблі на суму 1800,00 грн., та побутова техніка на суму 11500,00 грн. У жовті 2015 року під час перебування у шлюбі сторони також придбали автомобіль ЗАЗ Ланос 2014 р.в. за 200000 грн. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли до згоди щодо розподілу майна, тому позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 30.11.2020 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 22.12.2020 року.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 04.02.2021 року вирішено питання щодо витребування доказів.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 05.08.2021 року вирішено питання щодо витребування доказів.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 05.08.2021 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.09.2021 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача адвокат Адабаш С.А. позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Надала до суду відзив, у якому зазначила, що вимоги позивачки стосовно поділу автомобіля та квартири є необґрунтованими, оскільки це майно не є об`єктом спільної сумісної валності, оскільки воно було придбано за особисті кошти відповідача, які частково були набуті відповідачем ще до укладення шлюбу, і частково за грошові кошти, які хоча і були набуті у період перебування у шлюбі, проте є особистим майном чоловіка, оскільки відповідач їх отримував як компенсацію за находження у від рядженнях, яка не є заробітною платою. Також, позивачем не наведено належними та допустимими доказами існування майна, а саме меблів та побутової техніки, факт його придбання за час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя, в матеріалах справи відсутні копії квитанцій, товарних чеків на придбання вказаного майна.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.07.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.137)

11 грудня 2018 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,9 кв.м, що складається з двох житлових кімнат житловою площею 30 кв.м, та підсобних приміщень. Даний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б., та зареєстрований в реєстрі за № 511. (а.с.98-99)

Відповідно до п. 7 Договору купівлі-продажу від 11.12.2018 року договір укладався за згодою дружини ОСОБА_2 ОСОБА_1 , що засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б. 11.12.2018 року за реєстр. № 510. (а.с.119)

Відповідно до звіту незалежної оцінки майна, складеної 05.12.2018 року, вартість квартир за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,9 кв.м складає 906119,00 грн. (а.с.115)

Згідно змісту глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно із частиною 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позивачкою доведено презумпцію рівності часток, а відповідачем не спростовано факту того, що спірне майно є спільним майном подружжя, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження доводів останнього про те, що майно, яке є предметом спору за позовом, було придбано за його особисті кошти.

Таким чином, суд приходить до висновку про виділ ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по Ѕ частки квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Що стосується вимог ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 право власності на автомобіль ЗАЗ Ланос 2014 р.в., припинення права власності ОСОБА_1 на вказаний автомобіль, та стягнення грошової компенсації, що становить Ѕ частину вартості автомобіля суд зазначає, що стороною позивача не надано доказів набуття права власності на автомобіль ЗАЗ Ланос, 2014 р.в. відповідачем під час перебування у шлюбі, також не надано доказів знаходження вказаного автомобілю у власності відповідача на час розгляду справи, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації, що становить Ѕ вартості меблів та побутової техніки у розмірі 13300,00 грн, суд зазначає, що відповідно до ч. 1-2 ст. 364ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В позовній заяві позивачка зазначила, що під час перебуванні у шлюбі, сторонами за спільні кошти були придбані меблі на загальну суму 1800,00 грн. та побутова техніка на суму 11500,00 грн.

Проте, всупереч положенням ст. 12, 81ЦПК України ОСОБА_1 не надала до суду належних і допустимих доказів придбання вказаних меблів та побутової техніки подружжям, їх кількості та вартості, у зв`язку з чим, суд також не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 6306,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ПН4189 від 14.08.2021 року.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_6 були задоволені частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 4530,60 грн.

Заяви про подання доказів понесення судових витрат відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України сторонами подано не було.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_1 Ѕ (одну другу) частку квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_2 Ѕ (одну другу) частку квартири за адресою АДРЕСА_1 .

В задоволенні позову в частині вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль ЗАЗ Ланос 2014 року випуску, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частки вартості автомобіля, компенсації Ѕ частки вартості меблів та побутової техніки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 4530 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 16.12.2021 року.

Головуючий: