Ухвала

17 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 142/461/20

провадження № 61-18250ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Піщанської селищної ради Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення сесії Піщанської районної ради Вінницької області, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Піщанської районної ради Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення сесії Піщанської районної ради Вінницької області, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до укладеного від 15 червня 2018 року контракту з засновником - Піщанською районною радою ОСОБА_1 працював керівником (головним лікарем) комунального підприємства «Піщанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Піщанської районної ради (далі - КП «Піщанський РЦ ПМСД» Піщанської районної ради). Рішенням 45 сесії 7 скликання Піщанської районної ради Вінницької області № 760 від 28 травня 2020 року «Про розірвання контракту з керівником комунального підприємства «Піщанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Піщанської районної ради», з позивачем, як керівником, було розірвано контракт і звільнено його з посади головного лікаря КП «Піщанський РЦ ПМСД» Піщанської районної ради 28 травня 2020 року з підстав, передбачених контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України).

Позивач вважає, що вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, так як він відповідно до умов укладеного контракту виконував обов`язки головного лікаря, а у оскаржуваному рішенні не вказано жодних конкретних підстав розірвання контракту, передбачених його умовами. Оскільки порушень контракту з його сторони не було, вказане рішення районної ради слід визнати протиправним і скасувати його, а його, ОСОБА_1 , поновити на посаді та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також позивач зазначив, що звільненням йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в приниженні його честі, гідності та ділової репутації. Порушився його звичайний життєвий уклад, а через публікації в пресі та розголос у суспільстві йому доводиться відповідати на питання щодо притягнення до відповідальності, виправдовуватись, пояснювати ситуацію, доказувати невинуватість, що призвело до почуття приниження і, як наслідок, до душевного хвилювання, додаткового психічного та психологічного навантаження, та загострення хвороб.

Ухвалою Піщанського районного суду від 12 лютого 2021 року було задоволено клопотання представника позивача про заміну первісного відповідача Піщанської районної ради Вінницької області на належного відповідача - Піщанську селищну раду Вінницької області.

Ураховуючи заяву про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив: визнати протиправним та скасувати рішення № 760 від 28 травня 2020 року 45 сесії 7 скликання Піщанської районної ради Вінницької області «Про розірвання контракту з керівником комунального підприємства «Піщанський РЦ ПМСД» Піщанської районної ради; поновити ОСОБА_1 на посаді директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Піщанської селищної ради; стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 травня 2020 року по дату винесення судом рішення в розмірі 315 164,54 грн; стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 07 липня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення № 760 від 28.05.2020 року 45 сесії 7 скликання Піщанської районної ради Вінницької області «Про розірвання контракту з керівником комунального підприємства «Піщанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Піщанської районної ради. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Піщанської селищної ради. Стягнуто з відповідача Піщанської селищної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку від дня звільнення 28 травня 2020 року до дати постановлення рішення в справі 07 липня 2021 року в загальному розмірі 320 380,80 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Піщанської селищної ради. Рішення в частині стягнення середнього заробітку допущено до негайного виконання в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обґрунтованістю позовних вимог. Суд виходив з того, що комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Піщанської селищної ради це підприємство правонаступник комунального некомерційного підприємства, його попередника комунального підприємства (з якого звільнено позивача) та комунальної установи (позивача прийнято на роботу головним лікарем), в зв`язку із чим до нього перейшли всі обов`язки її попередника, в тому числі по виконанню умов контракту із позивачем, зокрема і збереження посади головного лікаря, яка зазнала перетворення в директора, при цьому зберегла весь обсяг прав та обов`язків, посадових повноважень, яким був наділений головний лікар. На час завершення розгляду справи та винесення судом рішення у суду відсутні відомості про припинення діяльності чи ліквідацію тієї з медичних установ, в якій працював позивач.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 23 вересня 2021 рокуапеляційну скаргу Піщанської селищної ради задоволено, рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 07 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не встановив належного відповідача у справі та розглянув її з неналежними сторонами. Апеляційний суд зазначив, що встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Зазначене узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17, від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17, від 07 липня 2020 року у справі №438/610/14-ц. При скасуванні рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що ураховуючи те, що позовні вимоги включають у себе вимогу про визнання протиправним та скасування рішення сесії Піщанської районної ради, від якої позивач не відмовлявся, остання, станом на час розгляду справи судом першої інстанції, не є припиненою, предмет спору за цими вимогами не є спільні обов`язки Піщанської районної і Піщанської селищної ради, що виникли з однієї підстави, позивач замість клопотання про залучення Піщанської селищної ради співвідповідачем у справі просив замінити відповідача у цілому, яке суд задовольнив повністю, не з`ясувавши належного відповідача по даній вимозі, безпідставно задовольнивши її до відповідача Піщанської селищної ради, доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи до неналежного відповідача у справі заслуговують на увагу.

ОСОБА_1 03 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , на постанову Вінницького апеляційного суду від 23 вересня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

У грудні 2021 року на виконання ухвали Верховного Суду від 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав уточнену касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження судових рішень указує пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України. У касаційній скарзі зазначено, що апеляційний суд не з`ясував хто є належним відповідачем у справі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Помилково встановивши, що судом першої інстанції розглянуто позовні вимоги без встановлення належного відповідача, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог та взагалі не досліджував зібрані у справі докази.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У частині першій статті 411 ЦПК України, передбачено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя статті 411 ЦПК України).

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України. ОСОБА_1 не обґрунтовує передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.

Посилання на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) за відсутності обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 23 вересня 2021 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат