Справа № 451/1215/18 Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/811/2659/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретаря Ждан К.О.

з участю: представника Львівської обласної прокуратури Панькевича Р.В., представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Львівської обласної прокуратури, ОСОБА_1 на рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Львівської області та Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду ,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до прокуратури Львівської області та Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду та просив суд винести рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 26 217, 52 грн. відшкодування втраченого заробітку та 1 000 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 28 травня 2011 року порушено кримінальну справу за фактом умисного вбивства ОСОБА_3 за ст. 115 ч.1 КК України. 24 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 внесено матеріали за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, щодо умисного вбивства ОСОБА_3

06 лютого 2013 року ОСОБА_1 оголошено про підозру у вчиненні правопорушення, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, щодо умисного вбивства ОСОБА_3

07 лютого 2013 року ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк застосування до 07.04.2013 року. Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні особливо важкого злочину, а саме вбивства, а тому підлягає взяттю під варту.

05 квітня 2013 року ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк застосування становить до 07.05.2013 року.

12 квітня 2013 року ОСОБА_1 оголошено про нову підозру у вчиненні злочині передбаченого ст.115 ч.2 п.10; 153 ч.3; ст.185 ч.1; ст. 15 ч.2 ст. 185 ч.3; ст. 185 ч.3 КК України.

18 квітня 2013 року складено обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.2 п.10; 153 ч.3; ст.185 ч.1; ст. 15 ч.2 ст. 185 ч.3; ст. 185 ч.3 КК України.

30 квітня 2013 року ухвалою слідчого судді Сокальського районного су, Львівської області ОСОБА_1 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк застосування встановлено до 25.05.2013 року.

У період із 25.05.2013 року до 10.06.2013 року перебував під вартою без ухвали суду.

10 червня 2013 року ухвалою колегії суддів Радехівського районного суду Львівської області продовжено тримання ОСОБА_1 під вартою. Строк застосування встановлено до 07.08.2013 року. Розгляд кримінального провадження призначену закритому судовому засіданні.

У подальшому Радехівським районним судом Львівської області продовжувався запобіжний захід у виді тримання під вартою до ухвалення вироку.

Вироком Радехівського районного суду присяжних Львівської області 22.08.2014 року ОСОБА_1 виправданий у пред`явленому обвинуваченні за п.10 ч.2 ст.115, ст.153, ч.1 ст.185 КК України щодо вбивства ОСОБА_3 , засуджений та визнаний винним у вчиненні злочині передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19.11.2014 року вирок Радехівського районного суду присяжних Львівської області залишено без змін

У подальшому ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.02.2015 року (набрала законної сили 17.02.2015 року) ОСОБА_1 був звільнений від відбування покарання на підставі Закону України Про застосування амністії у 2014 році.

Фактично був звільнений із місць позбавлення волі 17.02.2015 року.

Вважає, що має право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду у відповідності до ст. 1176 ЦК України та Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Крім того до стягнення підлягає і моральна шкода, оскільки через позбавлення волі більше майже два роки кардинально змінився усталений спосіб його життя, він не міг бачитись із батьками, рідним, друзями. Піддавався важким і тяжким образам в силу важкого звинувачення. Слідство та суд не зважали на його стан здоров`я, інвалідність з дитинства та утримували його під вартою. Більше того, внаслідок незаконного звинувачення люди почали його називати вбивцею і поставили на ньому тавро вбивці, ОСОБА_1 важко переживав несправедливе до нього відношення та незаконне звинувачення, а тому розмір моральної шкоди оцінює в розмірі 1 млн. гривень.

Оскаржуваним рішенням Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Львівської області та Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 у відшкодування моральної шкоди 50000 (п"ятдесят тисяч) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили Львівська обласна прокуратура, ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі Львівська обласна прокуратура покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і не обґрунтованим, суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, надав доказам неправильну оцінку.

Стверджує, що право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації. Відтак вважають, що положення цього закону не можуть застосовуватися для встановлення та розрахунку моральної шкоди ОСОБА_1 .

Вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно позивача не скасовувався і був продовжений в силу прямої вимоги кримінально процесуального Закону. Жодного рішення про незаконність застосування запобіжного заходу у вказаний період не виносилося, дії органів слідства не визнавалися неправомірними.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і не обґрунтованим, суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, надав доказам неправильну оцінку.

Зазначає, що він був засуджений за крадіжку металевих труб із незавершеного будівництва в смт. Жвирка, Сокальського району, яке мало місце 13.01.2013 року та виправданий за вбивство із обтяжуючими обставинами, насильницьке задоволення статевої пристрасті не природним способом, крадіжка майна вбитої, яке мало місце 27.05.2011 року, за який максимальний термін покарання передбачено довічне позбавлення волі. Ці два злочини між собою не пов`язані абсолютно жодним причиновим чи іншим зв`язком, та взагалі неспівмірні по соціальній небезпеці, а тому вважає, що висновок суду не відповідає вимогам матеріального права.

Також стверджує, що він з 6 лютого 2013 року по 19 листопада 2014 року перебував під слідством, а потім судом та підозрювався чи обвинувачувався у вбивстві ОСОБА_4 з обтяжуючими обставинами і в подальшому був виправданий. Весь цей час він перебував під слідством і судом 1 рік 9 місяців 13 днів, а відтак вважає, що йому слід відшкодувати завдану моральну шкоду.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Львівської обласної прокуратури Панькевича Р.В. на підтримання вимог своєї апеляційної скарги та на заперечення апеляційної скарги ОСОБА_1 , пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання своєї апеляційної скарги та на заперечення апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 50 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушені у зв`язку з незаконним утриманням його під вартою протягом 16 днів, а відтак у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі пункту першого частини першої статті 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відмовляючи в решті позовних вимог суд виходив з того, що вироком суду не встановлено факту незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди позивачу згідно з ст.2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 28 травня 2011 року порушено кримінальну справу за фактом умисного вбивства ОСОБА_3 за ст. 115 ч.1 КК України. 24 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 внесено матеріали за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, щодо умисного вбивства ОСОБА_3 06 лютого 2013 року ОСОБА_1 оголошено про підозру у вчиненні правопорушення, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, щодо умисного вбивства ОСОБА_3

07 лютого 2013 року ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

05 квітня 2013 року ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

12 квітня 2013 року ОСОБА_1 оголошено про нову підозру у вчиненні злочину передбачених ст.115 ч.2 п.10; 153 ч.3; ст.185 ч.1; ст. 15 ч.2 ст. 185 ч.3; ст. 185 ч.3 КК України.

18 квітня 2013 року складено обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.2 п.10; 153 ч.3; ст.185 ч.1; ст. 15 ч.2 ст. 185 ч.3; ст. 185 ч.3 КК України.

30 квітня 2013 року ухвалою слідчого судді Сокальського районного су, Львівської області ОСОБА_1 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

10 червня 2013 року ухвалою колегії суддів Радехівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, яке в подальшому продовжувалось на підставі ухвал суду.

Вироком Радехівського районного суду присяжних Львівської області 22.08.2014 року ОСОБА_1 виправданий у пред`явленому обвинуваченні за п.10 ч.2 ст.115, ст.153, ч.1 ст.185 КК України щодо вбивства ОСОБА_3 , засуджений та визнаний винним у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19.11.2014 року вирок Радехівського районного суду присяжних Львівської області залишено без змін

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.02.2015 року ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання на підставі Закону України Про застосування амністії у 2014 році.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦПК України 2004 року суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року (далі - Конвенція), кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Також пунктом 3 статті 5 Конвенції встановлено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно з пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Пункт 5 статті 5 Конвенції гарантує, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

При цьому згідно з практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) дотримання пункту 5 статті 5 Конвенції забезпечується тоді, коли існує можливість вимагати відшкодування шкоди, заподіяної позбавленням свободи за умов, які суперечили пунктам 1, 2, 3 і 4 цієї статті.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» ЄСПЛ вказав, що право на відшкодування, закріплене в пункті 5 статті 5 Конвенції, виникає після того, як національний орган або суд виявив порушення одного з попередніх пунктів цієї статті.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період із 25.05.2013 року до 10.06.2013 року перебував під вартою без ухвали суду.

Європейським судом з прав людини 28 травня 2020 року постановлено рішення у справі Вишенський та інші проти України (заява № 724192/12 та 2 інші). Суд оголосив прийнятними скарги другого заявника ( ОСОБА_1 ) за пунктами 1 і 3 статті 5 Конвенції на свавільність тримання його під вартою з 25 травня до 10 червня 2013 року та відсутність відповідних і достатніх підстав для тримання його під вартою під час досудового слідства та постановив, що упродовж трьох місяців держава відповідач повинна сплатити заявнику відповідні суми в якості відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене, покликання Львівської обласної прокуратури на те, що перебування під вартою ОСОБА_1 в період з 25.05.2013 року до 10.06.2013 року без ухвали суду було законним, є безпідставними.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з Державного бюджету України 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди за незаконне тримання під вартою, оскільки своїм рішенням від 28.05.2020 року Європейський суд з прав людини постановив стягнути з держави відповідача в користь ОСОБА_1 6 000 євро в якості відшкодування моральної шкоди, що є достатньою сатисфакцією за перебування останнього під вартою в період з 25.05.2013 року до 10.06.2013 року без ухвали суду.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешті чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з статтею 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Згідно ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст.. 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як вбачається з вироку Радехівського районного суду присяжних Львівської області від 22 липня 2014 року, ОСОБА_1 був засуджений за крадіжку металевих труб із незавершеного будівництва в смт. Жвирка, Сокальського району, яке мало місце 13.01.2013 року та виправданий за вбивство із обтяжуючими обставинами, насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, крадіжка майна вбитої, яке мало місце 27.05.2011 року за який максимальний термін покарання передбачає довічне позбавлення волі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що у нього виникло право на відшкодування шкоди в порядку статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», оскільки ОСОБА_1 виправдано судом за скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів (п.10 ч.2 ст.115, ст.153, ч.1 ст.185 КК України), за які законодавством можливо було застосувати заходи кримінально-правового примусу у вигляді арешту майна, затримання, міри запобіжного заходи у вигляді взяття під варту.

ОСОБА_1 перебував під вартою з 06.02.2013 року по 19.11.2014 року, тобто 1 рік 9 місяців та 16 днів, що підтверджується матеріалами справи.

Вищезазначене дає підстави зробити висновок про непропорційнійсть та невідповідність кінцевого судового рішення у кримінальній справі і строку перебування під вартою ОСОБА_1 в якості підозрюваного та обвинуваченого.

З матеріалів справи вбачається, що на час затримання ОСОБА_1 , не працював офіційно, а перебивався тимчасовими підробітками.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» та Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року 1147 грн., з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року 1218 грн.

Середній заробіток рахується з моменту затримання та до часу набрання законної сили виправдувальним вироком.

9*1147 грн. =11 147, 00 грн. ( 9 місяців з 01.03.2013 року по 01.12.2013 року);

22*40,96=901,12 грн. (22 дні з 06.02.2013 року по 28.02.2013 року);

11*1218=13 398 грн. (11 місяців з 01.12.2013 року по 01.11.2014 року);

19*40,36=771,40 грн. (19 днів з 1.11. по 19.11. 2014 року.

Разом розмір відшкодування шкоди втраченого заробітку становить 26 217, 52 грн.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то слід вказати наступне.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Колегія суддів звертає увагу, що норма частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться, виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди, а відтак розраховує відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Враховуючи встановлені судом обставини та виходячи з особи позивача, його віку, соціального статусу, майнового стану, враховуючи довготривале тримання ОСОБА_1 під вартою протягом 21 місяця 13 днів, що призвело до непоправних змін в його житті, колегія суддів вважає за справедливе стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 107 500 грн. (21 місяць 13 днів * 5000 грн. = 107 500 грн.)

Таким чином, апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури, ОСОБА_1 підлягають - частковому задоволенню, а рішення суду слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 26 217 грн. 52 коп. та у відшкодування моральної шкоди в розмірі 107 500 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до прокуратури Львівської області та Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 26217 грн. 52 коп. та у відшкодування моральної шкоди в розмірі 107 500 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12.02.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.