Провадження № 2/761/2953/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 рокуШевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Мехеди А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, Приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання договору недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, Приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання договору недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 січня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341, за умовами якого, позивачу був наданий кредит на споживчі цілі у сумі 13 673,66 грн, з яких: 12 000,00 грн. - сума кредиту, та 1 673,66 грн. - сплата страхового платежу на користь страховика, строк погашення якого до 21 січня 2021 року, який позивач мов погашати разом із процентами щомісячними платежами відповідно до встановленого сторонами договору графіку.

15 травня 2020 року було видано виконавчий напис нотаріуса про стягнення з позивача грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В.

01 червня 2020 року приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. відкрито виконавче провадження № 62216424 щодо стягнення з позивача на користь відповідача-1 грошових коштів у розмірі 19 037,45 грн., яке було відкрито за виконавчим написом № 12971 від 15.05.2020р.

Щодо визнання договору відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» недійсним позивач зазначив, що договір відступлення прав вимоги за кредитним договором КП-27102017 від 27.10.2017 року в частині передачі права вимоги за кредитним договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341 від 21.01.2015 року є недійсним з самого початку його укладення, адже на той момент у відповідача-3 не існувало право здійснення відступлення права вимоги в силу положень ч.2 ст.1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2020 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви.

16 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовног опровадження з повідомленням (викликом) сторін.

17 грудня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача-1, відповідно до якого представник просить суд відмовити у задоволенні позову.

31 грудня 2020 року через систему «Електронний суд» представником позивача було подано відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що останній заперечує щодо обставин, викладених у відзиві відповідача-1.

26 січня 2021 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від відповідача-1 по справі, у якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання позивач не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідача та треті особи у справі, явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та громадянином України ОСОБА_1 , з другої сторони, було укладено договір про надання банківських послуг у сфері страхування №014/1153/82/0135341 від 21.01.2015 р. (далі кредитний договір), відповідно до якого позивачу надані кредитні кошти в сумі 13 673,66 грн.

Відповідно до умов 1.1.2. кредитного договору кредит надавався на споживчі цілі розмірі 12 000,00 грн. та на сплату страхового платежу на користь страховика в розмірі 1 673, 66 грн.

Дата надання кредиту: одноразово 21.01.2015 р. Дата повного погашення - 21.01.2021 р.

п. 3.1 договору про надання банківських послуг позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами відповідно до ум даного Договору.

Позивач зобов`язувався повернути кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка погашення кредиту, і викладений у Додатку №1 до Кредитного договору.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» свої зобов`язання перед Позивачем виконав, надавши йому, відповідно до п 1.1.1. кредитного договору кредитні кошти.

27 жовтня 2017 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/47 від 27.10.2017 р.

27 жовтня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» відбулося укладення Договору відступлення права вимоги №КП-27102017 від 27.10.2017 р. (далі - Договір).

Відповідно до умов даного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України - ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набула статусу нового кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» в тому числі і до Позивача за кредитним договором.

14 травня 2020 року за вих. №б/н було подана заява на вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Броварського районного нотаріального Київської області Колейчику В.В.

15 травня 2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального Київської області Колейчиком В.В. було вчинено виконавчий напис №12971 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 18 237,45 грн.

01 червня 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 62216424 за вказаним виконавчим написом.

Щодо вимоги позивача про визнання виконавчого напису №12971 від 15.05.2020р., вчинений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. суд дійшов наступних висновків.

За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок).

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.

Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття».

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Разом з тим, стороною відповідача не було надано суду в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що Приватному нотаріусу Броварського нотаріального округу Колейчику В.В., були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за Кредитним договором.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17.

Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідачем, як кредитором, було подано до Приватного нотаріуса Броварського нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича в обґрунтування розміру заборгованості за Кредитним договором розрахунок заборгованості, здійснений безпосередньо посадовою особою відповідача.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитним договором КП- 27102017 від 27.10.2017 в частині, що стосується передання права вимоги від ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» до ОСОБА_1 суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, визначених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Виходячи з цих норм, а саме, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення чи ліквідації, спадкування тощо) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованою сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

В той же час ст.1079 Цивільного кодексу визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з аб.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Визначення поняття фінансова установа міститься в п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до якого, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг, до якої Україна приєдналась 11.01.2006 р., визначено, що договір факторингу означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого позичальник відступає або може відступити право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі продажу товарів укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання.

Отже, у фактора відсутнє право на придбання права відступної вимоги до фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання.

Кошти за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування N 014/1153/82/0135341 від 21.01.2015 р. надані позивачу, як фізичній особі для задоволення власних на споживчі цілі як зазначено у самому Договорі, не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності.

З урахуванням викладеного, договір відступлення прав вимоги за кредитним договорами КП-27102017 від 27.10.2017 р. в частині передачі права вимоги за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341 від 21.01.2015 р. є недійсним, оскільки на час його укладення останній суперечив актам цивільного законодавства.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки було задоволено позовні вимоги, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню.

Щодо відшкодування судових витрат понесених позивачем у справі суд зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача 19 січня 2021 року було долучено клопотання щодо доказів витрат на правову допомогу, з яких вбачається, що позивачу було надано правничу допомогу на 26 000,00 грн.

Доказами на підтвердження зазначеного слугують Договір № 90-С про надання правової допомоги від 30.06.2020р., додаток №2 від 30.06.2020р., Акт №2 від 06.01.2021 року.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підставі ст.ст. 203,217,227,512,1077,1078,1080,1083 ЦК України, Закону України ««Про банки і банківську діяльність», Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись ст.ст.2, 3, 4, 10, 11, 12, 13, 60, 81, 88, 137, 141, 212-215, 258, 259, 263-268, 273, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, Приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання договору недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню- задовольнити у повному обсязі.

Визнати виконавчий напис № 12971 від 15.05.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, таким, що не підлягає виконанню.

Визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за кредитним договорами КП-27102017 від 27.10.2017 р., який укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» в частині, що стосується передання права вимоги від Публічного акціонерного товариства «Комерційний індустріальний Банк» до ОСОБА_1 за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341 від 21.01.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 27 681,60 грн., що складається з : 1 681,60 грн. - судовий збір., 26 000,00 грн. - витрати на правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», адреса місця знаходження - 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корп.28, ,

Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк», адреса місця знаходження - 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.6, ,

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», адреса місця знаходження - 01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд.9, ,

Приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, адреса місця знаходження - 07401, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського, буд.15, оф.6,

Приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна, адреса місця знаходження - 02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси,б уд.4-А,оф.71-А,

Суддя: