КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини зі всіх доходів платника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони з 12 серпня 2005 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що було зроблено актовий запис №1950.

Від даного шлюбу сторони по справі мають двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначала, що на теперішній час вони з відповідачем проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб існує лише формально, а діти проживають разом з матір`ю. Зазначає, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати та піклуватися про своїх дітей. ОСОБА_3 вважає, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 просила позов задовольнити з наведених вище підстав.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто 20 жовтня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що він, як батько дітей, ніколи не припиняв надавати їм матеріальну допомогу та не відмовлявся від їх виховання. Апелянтом також зазначено, що він ніколи не був проти утримання дітей, однак вважає, що розмір утримання на дітей має бути співмірним з їх потребами та обоє батьків мають в однаковій мірі брати участь в утриманні дітей.

Доводами апеляційної скарги є також те, що судом першої інстанції не було враховано того факту, що старший син ОСОБА_4 є вихованцем ТОВ «ФК «Динамо» та отримує щомісячний дохід з січня 2021 року в розмірі 6 000 грн. Таким чином, на думку апелянта, суд не врахував матеріальне становище старшої дитини, яка має самостійний дохід.

Крім того, апелянт також зазначає, що він має на своєму утриманні непрацездатну матір пенсійного віку, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказано, що матір апелянта є пенсіонеркою, отримує мінімальну пенсію, потребує лікування, яке є дорого вартісним, а весь тягар по її утриманню несе апелянт, що також має бути враховано судом.

В апеляційній скарзі також зазначено, що позивач по справі не надала до суду першої інстанції доказів походження її доходів, їх розміру а також власних видатків, доказів розмежування власних видатків та видатків дітей.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив змінити рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року. Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто 20 жовтня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував своє рішення тим, що відповідно до закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.

Судом також зазначено, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дітей та з урахуванням матеріального становища сторін, а тому виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто 20 жовтня 2020 року і до їх повноліття.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 12 серпня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 12 серпня 2005 року, актовий запис № 1950 (а.с.4).

Від вказаного шлюбу сторони мають спільних дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5-6).

Факт проживання дітей разом із позивачем ОСОБА_3 ніким не заперечується та визнається сторонами по справі. Спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей не існує.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Матеріалами справи підтверджено, що у позивача та відповідача є дві спільні дитини : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-6).

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільних дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, так як вказаний розмір аліментів є мінімально встановленим державною та гарантується нею задля забезпечення повноцінного проживання дітей.

Зазначений розмір стягнутих аліментів, на думку колегії суддів, є справедливим, достатнім та таким, що враховує як інтереси дітей, так і платника аліментів.

Крім того, щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що старший син має щомісячний дохід у розмірі 6 000 грн, а також те, що на утриманні апелянта перебуває його мати ОСОБА_6 , на підтвердження чого апелянтом було надано відповідні докази, зокрема: копію довідки ФК «Динамо Київ» від 31 травня 2021 року №257, відповідно до якої ОСОБА_4 отримує щомісячний дохід; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_6 та копії квитанції про те, що ОСОБА_1 здійснює переказ коштів на користь позивача (а.с.91-110).

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи зазначене, нові докази, які додані до апеляційної скарги, а саме копія довідки ФК «Динамо Київ» від 31 травня 2021 року №257, відповідно до якої ОСОБА_4 отримує щомісячний дохід, копія пенсійного посвідчення ОСОБА_6 та копії квитанції про те, що ОСОБА_1 здійснює переказ коштів на користь позивача, не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, проте представником апелянта не було наведено жодного аргументу щодо причин неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції, враховуючи той факт, що відповідач був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, що підтверджується рекомендованим повідомленням, наявним в матеріалах справи (а.с.18).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що апелянтом не було надано доказів того, що непрацездатна матір ОСОБА_1 - ОСОБА_6 проживає з ним та перебуває на його утриманні та які витрати він щомісячно здійснює на її утримання. Подання апелянтом копії пенсійного посвідчення ОСОБА_6 не є достатнім доказом того, що остання не забезпечена і розмір отримуваної неї пенсії не є достатнім для забезпечення її проживання .

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено принцип рівності батьків у виконанні ними обов`язку щодо утримання дітей не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки суд першої інстанції, виходячи із норм ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якою батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та стягуючи мінімально встановлений розмір аліментів на утримання двох дітей, правомірно задовольнив позовні вимоги.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв