Справа № 352/1329/20
Провадження № 22-ц/4808/1249/21
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, завданої злочином, за апеляційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Хоминець М.М. 03 червня 2021 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 09 червня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 серпня 2017 року близько 19 год. 50 хв. на автодорозі Н-10 «Стрий-Чернівці», між населеними пунктами с. Рибне та с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Niva», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався в сторону с. Павлівка, почав здійснювати маневр обгону автомобілів, що рухалися у попутному напрямку, при цьому виїхав на зустрічну смугу руху, не справився з керуванням, допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Primera», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач. В результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву метальної та медіальної груп зв`язок правого гомілково-ступневого суглобу з стійким больовим синдромом і перебував на амбулаторному лікуванні. Вироком Тисменицького районного суду від 23.12.2019 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. На лікування ним затрачено кошти у розмірі 30 011,18 грн. Також йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 50 000,00 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус». Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 48 499,44 грн, 5 000 грн витрат на правову допомогу. Стягнути з ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на його користь 31 511,74 грн, з яких: 30 011,18 грн завданої матеріальної шкоди та 1 500,56 грн моральної шкоди (а.с.1-4, том 1).

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2020 року залучено до участі у розгляді справи правонаступника первісного відповідача ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» - ПрАТ «СК «Українська страхова група» (а.с.29-30, том 1).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8 992 грн 77 коп відшкодування моральної шкоди та 1884 грн судових витрат, а всього 10876 грн 77 коп. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» у користь ОСОБА_1 20144 грн 56 коп страхового відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, та 1007 грн 23 коп страхового відшкодування моральної шкоди, а всього 21151 грн 79 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач Державна судова адміністрація України) в розмірі 840 грн 80 коп. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач Державна судова адміністрація України) в розмірі 840 грн 80 коп (а.с.120-125, том 1).

Не погодившись з даним судовим рішенням, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність і необґрунтованість, винесене за неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, з порушення норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд, не досліджуючи докази, незаконно та безпідставно задовольнив позовні вимоги позивача згідно товарних чеків, витрачених останнім на амбулаторне лікування не врахувавши, що виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 від 01.10.2018 у графі «лікування та трудові рекомендації» взагалі порожня та не містить жодних призначень лікаря. Однак, відповідно до ст.24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Страховик відшкодовує лише ті витрати, які підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я та пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно, витрати на лікування, необхідність здійснення яких не підтверджено медичним закладом, не відшкодовуються. При цьому, фіскальні чеки на купівлю медичних препаратів повинні містити назву препаратів. Враховуючи наведене, чеки, які позивач долучив до позовної заяви, не мають відношення до останнього, оскільки вказані препарати не призначалися йому відповідним медичним закладом.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції неправильно застосувано норму ст.35 спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якій зазначена відповідна процедура подання заяви про страхове відшкодування із переліком відповідних документів. Однак, позивач не надав до ПАТ «СК «УСГ» оригіналів чеків, як того вимагає зазначена норма закону.

Також судом безпідставно стягнуто з страхової компанії моральну шкоду в розмірі 1 107,23 грн, оскільки позивачем не підтверджено призначення йому препаратів згідно товарних чеків, долучених до позовної заяви, та не надано до страхової компанії листів призначень, які були видані відповідним медичним закладом. Тому вважає, що жодного обов`язку в страхової компанії перед позивачем по виплаті страхової виплати у зв`язку з отриманням моральної шкоди немає.

З цих підстав просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача (а.с.152-157, том 1).

Відзив на апеляційну скаргу сторонами не подано, що, відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися відповідачі ОСОБА_3 , ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», від представника якого надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції та телефонограмою.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

ОСОБА_3 не оскаржено рішення суду, тому рішення переглядається в частині щодо Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група».

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що 12.08.2017 року близько 19 год 50 хв. на автодорозі «Стрий-Чернівці» між населеними пунктами с. Рибне та с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області з вини відповідача ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки «CHEVROLET NIVA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода. Останній, порушивши вимоги п. 2.3б, 10.1, 12.1, 13.3 ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Primera» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Nissan Primera» ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2019 року, який набрав законної сили згідно ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 01.06.2020 року, відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.15-21, том 1).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого Івано-Франківської поліклініки №4 від 01.10.2018, позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву метральної та медіальної груп зв`язок правого гомілково-ступневого суглобу зі стійким больовим синдромом, виражений післятравматичний набряковий синдром, рвані рани обох колінних суглобів. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.14, том 1).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого, позивач ОСОБА_1 у період з 12.08.2017 до 23.09.2017 перебував на амбулаторному лікуванні у поліклініці за місцем проживання, під час якого отримував знеболювальні, протизапальні, протинабрякові препарати (а.с.14зворот, том 1).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6611796 від 28.04.2017 р. у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (а.с.38-64, том 1).

В матеріалах справи наявні товарні чеки на придбання ліків за період з 13.08.2017 по 10.10.2017 року (а.с.5-13, том 1), які містять медичні препарати, прописані ОСОБА_1 за призначенням лікаря-травматолога:

- 13.08.2017 бетадин ( 2 шт.) 850 грн; вольтарен (2 шт.) 274,55 грн; ліотон (1 шт.) 180,54 грн; мидокалм (1 шт.) 357 грн; клефокам (1 шт.) 208 грн; бинт стерильний (10 шт.) 88,00 грн; нексіум (1 шт.) 367,54 грн;

- 17.08.2017 мидокалм (1 шт.( - 357 грн); ксефокам (1 шт.) 205 грн; бетадин (2 шт.) 850 грн; моваліс (1 шт.) 343,79 грн; кетанол Дуо (1 шт.) 205,00 грн; ліотон ( (1 шт.) 180,54 грн;

- 22.08.2017 - бетадин ( 2 шт.) 850 грн; нексіум (1 шт.) 282,20 грн; йогурт 208 грн; гептрал (1 шт.) 810,00 грн; вольтарен (2 шт.) 549,10 грн; ліотон ( (1 шт.) 180,54 грн;

- 30.08.2017 - бетадин ( 2 шт.) 850 грн; вольтарен (2 шт.) 274,55 грн; ліотон (1 шт.) 180,54 грн; моваліс (1 шт.) 343,79 грн; кетанол (2 шт.) 410 грн; мидокалм (2 шт.) 714 грн; бинт (10 шт.) 88 грн;

- 13.09.2017 - моваліс (1 шт.) 343,79 грн; кетанол (1 шт.) 205 грн; вольтарен (1 шт.) 274,55 грн; ліотон (1 шт.) 180,54 грн; бетадин ( 2 шт.) 850 грн;

- 21.09.2017 флемоксин (2 шт.) 204,00 грн; вольтарен (1 шт.) 274,55 грн; ліотон (1 шт.) 180,54 грн; бетадин ( 2 шт.) 850 грн; нексіум (1 шт.) 282,00 грн; еласт.чол.банл (1 шт.) 562,00 грн;

- 28.09.2017 вольтарен (2 шт.) 549,10 грн; ліотон (1 шт.) 180,54 грн; бетадин ( 2 шт.) 850 грн; нексіум (1 шт.) 282,00 грн; серрата (1 шт.) 320,88 грн; аркоксія (1 шт.) 1017,62 грн; кетанол Дуо (1 шт.) 205,00 грн.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції на вимогу суду позивачем долучено медичну карту амбулаторного хворого з СП «Міська поліклініка» КНП «ЦПМКДД», із якої встановлено, що ОСОБА_1 у період з 13.08.2017 року по 28.09.2017 року звертався до травматолога із скаргами на болі обох ніг, обох колінних суглобів, обох стегон, наявність ран в ділянці обох колін та інше. Встановлено, що травматологом рекомендовано: ліжковий режим (призначається після оперативних втручань, при тяжкому загальному стані хворого, при захворюваннях, які можуть ускладнюватись при вставанні тощо), холод, підвищене положення ноги та приписано лікарські препарати, серед яких: вольтарен, ліотон, мидокалм, моваліс, кетанол, ксефокам, аркоксія, перев`язки з бетадином тощо (а.с.54-85, том 2).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановивши, що цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля застрахована, внаслідок скоєння з вини відповідача ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим перебував на лікуванні, вироком суду відповідача визнано винним у вчиненні злочину, у відповідності до ст.23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди та із страхової компанії відшкодування страхового відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням та страхового відшкодування завданої моральної шкоди.

З такими висновками суду першої інстанції в цілому погоджується апеляційний суд. Однак суд під час визначення підстав відшкодування матеріальної шкоди не в повній мірі дослідив обставини справи, не перевірив яке лікування призначалося позивачу у зв`язку з отриманням ушкоджень внаслідок ДТП з вини відповідача і чи усі придбані ним лікарські засоби пов`язані із лікуванням травми. Тому розмір матеріальної шкоди визначений неправильно.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спірні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування», Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно пункту 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

На підставі ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи,визначеної договором.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою.

Згідно із положеннями статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу ( стаття 5 цього Закону) .

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого ( стаття 6 цього Закону).

Пунктом 22.1. статті 22 цього Закону установлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. статті 23 шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1. статті 24 визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Пунктом 33.1. статті 33 цього Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний:

33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;

33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Пунктом 34.1. статті 34 цього Закону визначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Окрім того, стаття 36 цього Закону визначає, що: 36.1. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

36.4. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Отже, згідно із п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальник у разі здійснення ним витрат на покриття шкоди, що ним заподіяна, має узгодити їх із страховиком.

Проте вказана норма Закону не визначає імперативного правила, що страховик приймає лише рішення про відмову у компенсації, норма містить диференціацію та дозволяє страховику здійснити вибір, але з урахуванням інших вимог закону.

Внаслідок скоєної з вини відповідача ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди позивач, який керував автомобілем «Nissan Primera», отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву метральної та медіальної груп зв`язок правого гомілково-ступневого суглобу зі стійким больовим синдромом, вираженого післятравматичного набрякового синдрому, рваних ран обох колінних суглобів. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач перебував на амбулаторному лікуванні.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6611796 від 28.04.2017 р. у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», матеріальна шкода, пов`язана з лікуванням позивача, підлягає стягненню із страховика.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про страхування" передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Разом з тим, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком.

Тобто, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості встановити, чи є ця подія страховим випадком.

Спростовуючи доводи апелянта щодо не підтвердження витрат позивача на лікування та необхідність їх здійснення, слід виходити з такого.

Згідно медичної карти амбулаторного хворого, долученої в апеляційній інстанції, позивач ОСОБА_1 у період з 13.08.2017 року до 28.09.2017 року перебував на амбулаторному лікуванні у лікувальному закладі для обслуговування населення кваліфікованою медичною допомогою (поліклініці) за місцем проживання, під час якого отримував знеболювальні, протизапальні, протинабрякові препарати (а.с.14, том 1; а.с.54-85, том 2).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що ним понесено витрати на лікування на загальну суму 30 011,81 грн, на підтвердження чого долучає оригінали товарних чеків (а.с.5-13, том 1).

Суд першої інстанції надані позивачем три товарні чеки (а.с.11-13) не взяв до уваги, мотивуючи тим, що за даними чеками ліки придбані поза межами періоду амбулаторного лікування, вказаного у виписці із медичної карти.

Із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 , що долучено в апеляційній інстанції, встановлено, що позивач перебував на амбулаторному лікуванні у лікувальному закладі для обслуговування населення з 13.08.2017 року до 28.09.2017 року. Тому до уваги беруться товарні чеки за зазначений період (а.с.5-11, том 1).

Той факт, що ОСОБА_1 перебував на лікування саме з 13.08.2017 року до 28.09.2017 року, підтверджується долученою в суді апеляційної інстанції карткою амбулаторного хворого, із якої вбачається, що останній раз ОСОБА_1 був оглянутий травматологом 28.09.2017 року та було призначено відповідне лікування, що підтверджується записом у картці (а.с.83-84, том 2).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із розміром стягнутої судом першої інстанції сумою страхового відшкодування, пов`язаної з лікуванням 20 144,56 грн, виходячи з наступного.

Співставляючи рекомендовані лікарем-травматологом позивачу медичні препарати та препарати, придбані позивачем за товарними чеками, що містяться в матеріалах справи, слід дійти висновку, що вони майже ідентичні. Однак, в чеках містяться також придбані препарати, які не були призначені лікарем-травматологом. Зокрема: авелокс, флемоксин, гептрал та інші (а.с.5, том 1); авелокс, шприц (а.с.6, том 1); флемоксин, шприци (а.с.7), сермион, цефаксон, шприци, гептрал (а.с.9, том 1), авелокс, йогурт (а.с.10, том 1); серміон, гептрал, йогурт тощо (а.с.11, том 1). Ці медичні препарати та засоби призначалися позивачу іншим лікарем для лікування захворювання, не пов`язаного із дорожньо-транспортною пригодою.

Страховик відшкодовує лише ті витрати, які підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я та пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, оскільки страховик зобов`язаний сплатити обумовлений договором страховий платіж, то в даному випадку слід виключити із суми, стягненої судом, витрати на лікування ОСОБА_1 згідно товарних чеків від 04.10.2017 та 10.10.2017 (2885,24 грн та 1927,80 грн).

Враховуючи долучені позивачем чеки та призначення лікаря-травматолога, що містяться в амбулаторній карті ОСОБА_1 , до стягнення в рахунок страхового відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, підлягає сума в розмірі 17 819,25 грн, а саме: за 13.08.2017 року 2325,63 грн, 17.08.2017 2141,33 грн, 22.08.2017 2879,84 грн, 30.08.2017 2860,34 грн, 13.09.2017 1853,88 грн, 21.09.2017 2353,09 грн, 28.09.2017 3405,14 грн (за виключенням медичних препаратів, що не призначалися лікарем-травматологом).

Щодо посилань апелянта на те, що позивачем не надано до ПАТ «СК «УСГ» оригіналів чеків, то такі не заслуговують на увагу.

Пунктом 34.1. статті 34 цього Закону визначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Окрім того, ст.37 (37.1.3) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" врегульовує, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Разом з тим, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров"ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Закон України "Про страхування" пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме із настанням страхового випадку, а не з наданням певних доказів страхувальником на підтвердження чи спростування обставин події страхового випадку. Всі сумніви щодо того, чи є подія страховим випадком, страховик мав можливість встановити самостійно.

Суду не представлено апелянтом доказів про те, що страховик звертався до лікувального закладу для обслуговування населення кваліфікованою медичною допомогою (поліклініки) за отриманням інформації стосовно лікування потерпілого для прийняття рішення про страхове відшкодування. Тому з цього слід дійти висновку, що страховик не проводив розслідування, що передбачено ст.34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"

Отже, якщо страховик об`єктивно може визначити розмір заподіяної шкоди, з огляду на характер заподіяної шкоди, вид лікування, необхідні препарати медичного призначення, то посилання на обставину, що страхувальник не надав оригіналів чеків на придбання ліків, які є необхідними для лікування постраждалої особи, самі по собі не можуть бути підставою для відмови страховика від виконання обов`язку з компенсації понесених страхувальником витрат.

Апелянт посилається на те, що чеки видано фармацевтичною компанію, державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 якої на даний час припинено. Однак, посилання апелянта не заслуговують на увагу, оскільки на час придбання ліків позивачем дана фізична особа-підприємець здійснювала роздрібну торгівлю фармацевтичними товарами правомірно, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань. Датою припинення державної реєстрації підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_6 зазначено 27.05.2021р., тобто пізніше настання страхового випадку.

З огляду на те, що ОСОБА_1 підтверджено належними та допустимими доказами призначення йому препаратів, виписаних відповідним закладом охорони здоров`я, та призначення яких пов`язане з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, згідно товарних чеків, виданих на підставі призначень лікаря-травматолога, у ПАТ «СК «Українська страхова група» наявний обов`язок перед позивачем по виплаті страхової виплати у зв`язку з отриманням моральної шкоди.

Судом встановлено, що протиправними діями відповідача ОСОБА_3 позивачу завдана моральна шкода, що полягає у фізичному болю і стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, та у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього.

Відповідно до ст. 23.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до статті 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Виходячи з того, що із страховика стягнена судом моральна шкода, завдана здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП на рівні, не вищому ніж визначено ст. 26-1 Закону, яка включає у себе не лише шкоду, пов`язану із лікуванням потерпілого, але й шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності потерпілого, тому колегія суддів погоджується із визначеним розміром грошового відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди у 1007,23 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2021 року в частині відшкодування матеріальної шкоди , пов`язаної з лікуванням, змінити.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», , адреса місцезнаходження вул. Федорова, 32-А, м. Київ, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 , проживаючого по АДРЕСА_1 , страхове відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням в розмірі 17 819, 25 грн (сімнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень двадцять п`ять копійок).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

В.А. Девляшевський

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.