Провадження №2/523/5823/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"13" грудня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участі секретаря - Кащавцевої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких зазначив, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2017р. з ОСОБА_2 була стягнута сума матеріальної шкоди в розмірі 197 388,00грн., моральна шкода 10000,00грн. та судові витрати в розмірі 4520,00грн. Проте, рішення суду до теперішнього часу не виконано, завдана матеріальна та моральна шкода не відшкодовані. На думку позивача за рішенням суду у відповідача перед ним виникло грошове зобов`язання, в зв`язку з чим, посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати за період з 26.07.2017р. по 27.08.2021р. в розмірі 72 423,86грн. та за той же період три процента річних в розмірі 26 003,72грн. Також позивач просить стягнути завдану йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 50 000,00грн. та мотивує тим, що на теперішній час з урахування інфляції він втратив майже триста тисяч гривень власних коштів, отримані механічні пошкодження транспортного засобу він не може відновити. Через неотримання коштів на ремонт автомобіля йому довелось змінити нормальний спосіб життя, на протязі більше 5 років він зазнає сильних душевних хвилювань з приводу неможливості отримати значну суму відшкодування шкоди, завдану відповідачем. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився. Від його представника - ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про підтримання позовних вимог та розгляду справи за їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був сповіщений через оголошення, розміщене на веб-сайті суду, в зв`язку з відсутністю зареєстрованого місця проживання відповідача.

За письмовою згодою позивача, за відсутності відзиву на позовну заяву та в зв`язку з неповажною неявкою в судове засідання відповідача, справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2017р. (справа №520/14468/16-ц), яке набрало законної сили 29.05.2017р., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 була стягнута завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальна шкода в розмірі 197388,00грн., моральна шкода в розмірі 10000,00грн., судовий збір в розмірі 4520,00грн., а всього 211908,00грн.

За твердженням ОСОБА_1 відповідачем наявна заборгованість за рішенням суду по теперішній час не сплачена.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18.

Отже, у цій справі позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних за порушення грошового зобов`язання за період з 26.07.2017р. до 27.08.2021р. (1494 дня прострочки) у розмірі 26003,72грн. від суми боргу 211908,00грн.

Також з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні витрати за порушення грошового зобов`язання в розмірі 72423,86грн. за той же самий період від суми боргу 211908,00грн.

З боку відповідача суду не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування заявлених позивачем вимог.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини першої та п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з ч1. та ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди тощо.

Як встановлено судом, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2017р. позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди були задоволені частково, з ОСОБА_2 було стягнуто 10 000,00грн.

ОСОБА_1 у даному позові ставить питання про стягнення моральної шкоди у зв`язку з невиконанням рішення суду. Порядок та умови виконання рішення суду регламентовані Законом України «Про виконавче провадження». Разом з тим вказаним Законом України не передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання рішення суду.

Отже, виниклими між сторонами правовідносинами не передбачено право на відшкодування моральної шкоди. Відтак, в задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1484,28грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00грн. та такі не підлягають задоволенню з огляду на те, що в порушення частини третьої статті 137 ЦПК України з боку позивача суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність таких документів позбавляє суд визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.12,13,76,137,141,259,263-265,268,279,280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три процента річних за порушення грошового зобов`язання за період з 26.07.2017р. до 27.08.2021р. у розмірі 26003,72грн., інфляційні витрати за порушення грошового зобов`язання за період з 26.07.2017р. до 27.08.2021р. в розмірі 72423,86грн., судовий збір в розмірі 1484,28грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Заочне рішенням може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 13 грудня 2021р.

Суддя