РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2021 року смт Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань - Сергієнко В.С.

номер справи №637/567/21 (2/637/222/21)

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

Участь у справі приймали: позивач - ОСОБА_1

представник позивача адвокат - Рогозін С.Л.

відповідач - ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними, перерозподіл спадщини, внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ :

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

22 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними, перерозподіл спадщини, внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно після смерті матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Аркадівка Шевченківського району Харківської області померла її мати - ОСОБА_4 . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді: земельної ділянки, площею 5.1343 га з кадастровим номером :02:000:0317 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ХР №034326 від 15 грудня 2004 року) зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №431; земельної ділянки, площею 5.1963 га, кадастровий номер :02:000:0186 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, належна на підставі Державного акту на право приватної власності на землю (серія І-ХР №078103 від 20 грудня 2002 року) зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №224; земельна ділянка, площею 0.2500 га для обслуговування житлового будинку, земельна ділянка, площею 0.4868 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в АДРЕСА_1 ;житлового будинку за АДРЕСА_1 . Померла заповіту не залишила. Вона та відповідач по справі є спадкоємцями першої черги як діти спадкодавця ОСОБА_4 .

З відомостей Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області їй стало відомо, що її рідна сестра ОСОБА_2 відповідач за справою отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті їх матері ОСОБА_4 , та згідно рішення суду за нею

було визнано право власності на решту майна, а саме - житловий будинок та земельні ділянки під будинком , та для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач по справі навмисно скрила від неї, як рідної сестри , нотаріальної контори та суду про те, що є інші спадкоємці після смерті матері ,та сама прийняла спадщину після неї без розподілу спадкового майна. Вона не мала можливості звернутися в відведений строк до нотаріальної контори через своє захворювання , яке позбавило її можливості рухатися певний час, також вона доглядала двох неповнолітніх онуків і не мала можливості виїхати для подачі заяви до нотаріальної контори.

Тому вона звернулася до суду та просить поновити строк, який був пропущений з поважних причин за для звернення до суду за захистом невизнаних прав та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частин вищевказаного майна, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 грудня 2015 року, яке було видано сестрі ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача адвокат Рогозін С.Л. просив позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. В обгрунування заперечень зазначила, що дійсно є рідною сестрою позивача. На час відкриття спадщини їх мати мешкала в сілі ОСОБА_5 . Між ними була досягнуто домовленості ,що вона догляне матір та успадкує все чим вона володіла .Вона була вимушена переїхати до матері, так як остання було особою похилого віку, не мала можливості самостійно себе обслуговувати. Весь час, доки була жива мати вона допомагала родині сестрі, як грошима так і сільськогосподарською продукцією, займалась господарством та підтримувала родинний будинок в придатному стані для житла. Все це тривало не один рік. Саме її родина у цьому їй допомагала. Після смерті матері вони здійснили її поховання. Позивач не зазначає, що за життя мати склала заповіт , яким все своє майно заповідала онуку ОСОБА_6 , її сину. Враховуючи певні обставини, пов`язані з оформленням спадщини , на сімейній раді було вирішено, що син відмовиться від спадщини на її користь.17 грудня 2015 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину. Позивач не була позбавлена можливості звернутися до нотаріальної контори, враховуючи той факт , що вона була опізнана про наявність спадкового майна. Питань до неї не було, доки вона не отримала гроші за земельні ділянки , які перебували у оренді. З цього и почались розмови про спадщину. Зі свого боку зазначила, що виконала домовленість доглянула мати та її поховала. Мати свого часу, висловила свою волю у заповіті , яким все своє майно заповідала онуку. Позивач мала і час, і можливість оспорити материнську волю, але звернулась до суду лише зараз через 7 років після смерті матері. Посилання на те що вона була не обізнана або що вона вела її в оману є не достовірними. Враховуючи домовленість між ними щодо догляду за матір`ю, та розподілу спадщини зазначені поважними причини пропуску строку звернення, вважає безпідставними та такими , що не підлягають задоволенню, як і усі інші вимоги. Прохала у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечувала, пояснила,що підстав за для звернення позивача щодо розподілу спадщині відсутні та в судовому засіданні підтвердження не знайшли. Згідно заповіту все майно матір сторін заповідала онуку ОСОБА_6 , заповіт ніким не оспорювався, в свою чергу ОСОБА_6 виявив бажання відмовитися від спадщини на користь відповідача ,на що мав усі правові підстави. Посилання позивача про те , що сестра ввела її в оману нічим не підтверджені, та надумані . Згідно домовленості відповідач доглянула матір , її поховала, все інше відбулось відповідно до волі померлої. Позивач мала час і можливість звернутися до нотаріуса але в встановлений термін , і більш того протягом 7 років цього не зробила . Зазначена поважна причина пропуску строку не може бути прийнята судом , враховуючи викладене вважає, що підстави звернення до суду не доведені , також просить застосувати строки позовної давності передбачені ст. 252-255 Цивільного кодексу України та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання представник третьої особи: Шевченківської Державної нотаріальної контори Харківської області не з`явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності та винести рішення у відповідності з чинним законодавством України.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.

12 липня 2021 року після отримання довідки про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 26 липня 2021 року.

Також відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги. Окрім того за клопотанням позивача по справі зроблено запит до нотаріальної контори про витребування спадкової справи заведеної після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також за клопотанням позивача в судове засідання були викликані свідки.

В матеріалах справи наявний відзив представника відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву позивача, та відповідь на відзив представника позивача адвоката Рогозіна С.Л.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 4 листопада 2021 року.

В судове засідання представник третьої особи: Шевченківської Державної нотаріальної контори Харківської області не з`явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності та винести рішення у відповідності з чинним законодавством України.

Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача адвоката Рогозіна С.Л., відповідача, представника відповідача ОСОБА_3 , свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовну заяву слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

З свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 виданого Аркадівською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 12 листопада 1954 року) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Аркадівка Шевченківського району Харківської області народилася позивач за справою - ОСОБА_7 , мовою документу батьками позивача вказані відповідно - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с. 17).

Свідоцтвом про укладення шлюбу (серія НОМЕР_2 видане Васіщевським ЗАГС Харківського району Харківської області від 1 березня 1975 року) засвідчено той факт, що позивач 1 березня 1975 році одружилася та набула прізвища ОСОБА_1 (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_3 яке видане (повторно) відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Східного МУМЮ (м. Харків) від 18 лютого 2021 року) мати позивача - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Аркадівка Шевченківського району Харківської області (а.с.16).

Позивач звернулася до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримала відмову №360/02-17 від 10 червня 2021 року, в зв`язку з пропущенням строку подачі заяви про прийняття спадщини з рекомендацією зверненням до суду для вирішення даного питання (а.с.27).

Відповідно до ухвали суду від 19 серпня 2021 року в.о. завідувача Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області була надана копія спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду якої судом було встановлено, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, заповідала своєму онукові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області (а.с.78).

З заяви ОСОБА_6 , яка посвідчена секретарем виконавчого комітету Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області вбачається, що він від прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовився на користь ОСОБА_2 , дочки померлої, а його матері (а.с.73).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2015 року було встановлено факт належності правовстановлюючого документу, а саме те, що державний акт на право приватної власності на землю (серія І-ХР №078103) в якому ОСОБА_10 зазначена власником дійсно належав ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.83).

20 вересня 2016 року рішенням Шевченківського районного суду Харківської області встановлено факт, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно була матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановлено факт належності на праві власності ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 10 жовтня 1995 року, виданого на ім`я ОСОБА_12 на підставі рішення виконкому Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 10 жовтня 1995 року № 63.

Визнано за ОСОБА_2 з моменту набрання рішенням суду законної сили право власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, розташованої по АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,4868 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.139-142).

Допитані в судовому засіданні свідки позивача: ОСОБА_13 , пояснив , що він чоловік позивача. Зазначив, що дійсно ОСОБА_2 доглядала ОСОБА_12 , вони зі свого боку також допомагали по мірі можливостей, оскільки на їх утриманні перебувають двоє неповнолітніх онуків сина. Засвідчив ,що дійсно родичі дружини допомагали продукцією. Після смерті тещі ОСОБА_2 дружина мала захворювання і не знала, та не очікувала, що рідна сестра позбавить її спадку. Вони надавали гроші ОСОБА_2 на оформлення спадщини.

ОСОБА_14 пояснила, що вона є донькою позивача .Після смерті ОСОБА_12 мати хворіла та не могла звернутися до нотаріуса. Окрім того зазначила ,що ОСОБА_2 , яка є її хрещеною, ввела їх в оману. Мати вважала , що розподіл спадщини буде рівний, вона надавала гроші для оформлення документів. Мати має тяжке захворювання , окрім того утримує двох онуків від її брата,не мала можливості самостійно займатися оформленням спадщини.

Свідок відповідача: ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що за домовленістю сестер його матері та позивача , ОСОБА_2 переїхала до бабусі та доглядала її, його родина також допомагала. Окрім того допомагали і тітки, чим могли і грошима, і продукцією. Бабуся написала заповіт яким все своє майно заповідала на його ім`я . Він відмовився від спадщини на користь своєї мати. Після оформлення документів частково через суд, матір отримала свідоцтво про спадщину. За ці роки взагалі питання про розподіл спадщини не виникав . Повідомів що саме через домовленості щодо бабусі, тітка і не зверталась до нотаріуса, бо знала що все буде належить матері.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року.

Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України передбачено,що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70).

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першою статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Частиною першої статті 1269, частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України передбачено , що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, а також Верховного Суду у постановах: від 10 жовтня 2018 року у справі № 398/3802/15-ц, від 19 березня 2020 року у справі № 572/887/18, від 07 лютого 2020 року у справі № 754/11447/18.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Звертаючись із позовними вимогами про визнання причин пропуску строку на прийняття спадщини поважними , позивач посилається на те, що вона не була обізнана про спадкове майно, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_12 , була введена в оману сестрою щодо оформлення документів на спадщину останньою, не мала можливості подати заяву до нотаріальної контори через свою хворобу та перебуванні на її утриманні неповнолітніх онуків ,яких вона не мала можливості залишити.

В той же час, з пояснень позивача у справі вбачається , що до кінця 2019 року , вона спілкувалась з відповідачем . Знала ,що до цього сестра мешкає в будинку батьків та доглядає за матерію. До цього отримувала сільськогосподарську продукцію , яку надавали орендарі земельних ділянок , які належали матері, тобто була опізнана щодо майна яке належало матері на праві власності.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно із ст.ст.1268-1270 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Як зазначено у висновку який міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15 , сам по собі факт необізнаності про спадкове майно спадкодавця не свідчить про наявність істотних труднощів для спадкоємця для звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори і тим більше не є причиною, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а вона не скористалася правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно спадкодавця, то правових підстав для визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини немає.

За таких обставин враховуючи пояснення сторін та свідків , суд вважає, що позивач мала усі наявні можливості щодо звернення до нотаріальної контори для отримання спадщини але свідомо цим не скористалась.

Посилання позивача щодо її хворобу, яка була перешкодою для таких дій , наявність двох неповнолітніх онуків на її утриманні , суд не може прийняти до уваги , оскільки надані позивачем докази не свідчать про непереборні істотні труднощі для спадкоємця на вчинення дій щодо отримання спадщини.

Проаналізувавши надані докази , суд дійшов до висновку що позові вимоги в частині визнання поважними причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки інші позовні вимоги є похідними від первісних вимог, які судом не можуть буди задоволенні , вимоги про перерозподіл спадщини, внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 грудня 2015 року виданого Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області на ім`я ОСОБА_2 та визнання права власності на спадкове майно, задоволенню не підлягають.

Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч.2 2 ст.89 Цивільного процесуального коексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Урахувавши вищевикладене ,оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_15 не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати.

При зверненні до суду позивач сплачений судовий здір в розміру 908.00 грн., який за правилами п. ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд залишає за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 200, 223, 247, 258, 259, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1261, 1225, 1268 Цивільного кодексу України (2004 року), ст.41 Конституції України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними, перерозподіл спадщини, внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно залишити - без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи,зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження.

СУДДЯ