Головуючий у І інстанції Козлов Д. О. Єдиний унікальний номер 265/1369/21
Номер провадження 22-ц/804/2637/21
Доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Зайцевої С. А.,

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа», (далі - ККП «Маріупольтепломережа) звернулося до суду із позовом до відповідачів посилаючись на те, що за особовим рахунком по АДРЕСА_1 опалювальна площа приміщення складає 55,5 м2. Через несплату за користування тепловою енергією відповідачами за період з 01 квітня 2012 року по 01 лютого 2021 року утворилась заборгованість на суму 96 876 грн. 03 коп. Протягом вказаного періоду позивачем надавались відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких споживачі не відмовлялись та за користування якими проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. Враховуючи наведене та на підставі ст. 625 ЦК позивач просив стягнути борг за спожиті послуги з відповідачів солідарно суму в розмірі 102 965 грн. 38 коп., 3% річних в розмірі 9 941 грн. 60 коп. та інфляційні втрати в розмірі 31 460 грн. 40 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2021 року позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 лютого 2018 року по 01 квітня 2021 року в розмірі 56 079 грн. 87 коп., 3% річних в сумі 2 429 грн. 34 коп., інфляційні втрати в сумі 5 508 грн. 77 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 006 грн. 60 коп., по 251 грн. 65 коп. з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, просив його в частини стягнення з нього суми боргу, 3% річних та інфляційні втрати скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що про позов та результати його розгляду його повідомлено не було. Крім того, суд першої інстанції неповно дослідивши усі обставини по справі не врахував те, що він давно не проживає у кв. АДРЕСА_1 та фактично не користується послугами ККП «Маріупольтепломережа», що і виключає підстави стягнення з нього будь якої заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ККП «Маріупольтепломережа» Коляда Ю. Г. зазначає, що вкладені в ній доводи є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення було дотримано норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що вони підлягають задоволенню в межах строку позовної давності. Крім того, враховуючи норми ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачі також мають сплатити за невиконання грошового зобов`язання 3% річних від простроченої в розмірі 2 429 грн. 34 коп. та інфляційні витрати в сумі 5 508 грн. 77 коп.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в кв. АДРЕСА_1 та ця квартира знаходиться в комунальній власності (а.с. 21).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з п.5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За приписами ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За нормами ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору, а відтак відповідачі у справі несуть солідарний обов`язок з погашення боргу за надані позивачем послуги з теплопостачання.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з розшифровкою особового рахунку № НОМЕР_1 , наданого ККП «Маріупольтепломережа», заборгованість за користування тепловою енергією за адресою: АДРЕСА_1 (пільга відсутня, опалювана площа 55,5 кв.м.), за період з 01 квітня 2012 року по 01 лютого 2020 року становить 96 876 грн. 03 коп. (а.с. 6-7).

З уточненої розшифровки особового рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що за період з 01 квітня 2012 року по 01 квітня 2021 року заборгованість з оплати наданих позивачем послуг становить 102 965,38 грн. (а.с. 47-48).

Правильність нарахування заборгованості з наданих послуг з опалення та гарячого водопостачання, трьох процентів річних та втрат від інфляції апелянтом не оскаржується.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що є наймачем вищевказаної квартири, але в ній не проживає з грудня 2004 року, оскільки інші відповідачі перешкоджають йому в цьому.

В обґрунтування цих доводів апелянтом надані копії ухвали Апеляційного суду Донецької області від 08 серпня 2006 року та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2009 року якими його було вселено у зазначену квартиру. Апелянтом також надані відповіді заступника начальника Маріупольського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області № В-94 від 27 березня 2013 року та в.о. начальника Орджонікідзевського РО Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області № 9/В-292 від 13 вересня 2010 року з яких вбачається, що ОСОБА_1 звертався до поліції з приводу того, що відповідачка ОСОБА_3 не пускає його до квартири.

Проте, апеляційний суд вважає, що ці доводи правового значення для справи не мають, оскільки стосуються періоду за який заборгованість судом першої інстанції не стягувалася.

Інші доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про необхідність зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2021 року - залишити без змін.

Відновити дію рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Судді В. М. Барков

С. А. Зайцева

Є. Є. Мальцева