ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1210/21

Головуючий у першій інстанції - Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1461/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи/сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2021 року (ухвалене о 14:30) у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди,-

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта (далі по тексту - ПАТ «НАСК «Оранта»), ОСОБА_2 , в якому просила:

- стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на її користь невиплачену частину страхового відшкодування в сумі 10 536 грн 55 коп;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь 10 460 грн 61 коп. матеріальної шкоди, а саме різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) і страховим відшкодуванням, та 15000 грн моральної шкоди;

- розподілити судові витрати між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05 червня 2020 року на вулиці Соборності у смт Козелець Чернігівської області ОСОБА_3 , керуючи належним їй транспортним засобом марки «Cherry Eastar», д.р.н. НОМЕР_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 111940», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Єдиним винуватцем ДТП є ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПАТ «HACK «Оранта».

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 27 листопада 2020 року матеріальний збиток, завданий їй як власнику транспортного засобу «Cherry Eastar», д.р.н. НОМЕР_1 , у результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді склав 21073,08 гривень. 01.12.2020 ПАТ «HACK «Оранта» здійснено виплату ОСОБА_1 половини страхового відшкодування у сумі 8036,54 грн із врахуванням обопільної вини водіїв (21073,09 грн : 2 (обопільна вина) - 2500 грн франшизи). Листом ПАТ «HACK «Оранта» від 08.04.2021 на її звернення повідомлено, що відповідач відмовляє у перегляді прийнятого рішення і збільшення суми страхової виплати, оскільки нею не надані докази відсутності вини ОСОБА_3 .

Уважає, що ПАТ «HACK «Оранта» безпідставно зменшений розмір страхової виплати, оскільки вина ОСОБА_3 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді відсутня, розмір страхової виплати повинен розраховуватися наступним чином: 21073,09 грн - 2500,00 грн франшизи. Оскільки ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було виплачено ОСОБА_1 8036,54 грн, невиплаченою, на думку позивачки, залишилася частина страхового відшкодування в сумі 10536,55 грн.

Із посиланням на розрахунок страхового відшкодування, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу визначена у сумі 21073,08 грн, а без урахування - 29033,69 грн, позивачка також вважає, що із ОСОБА_2 , як винної особи, на її користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу), який перевищує розмір страхового відшкодування, та страховим відшкодуванням, що становить: 7960,61 грн (29033,69 грн - 21073,08 гр). Разом розмір майнової шкоди із урахуванням 2500,00 грн франшизи, який має бути стягнутий з ОСОБА_2 , ставить 10460,61 грн.

Указує, що внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу відбулося погіршення його технічного і естетичного стану. Позивачка та її сім`я змушені були змінити усталений спосіб і ритм життя, майже рік не користуюся цим автомобілем, оскільки він з моменту дорожньо-транспортної пригоди знаходиться без ремонту. Вказані обставини спричинили їй моральні страждання, які, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, вона оцінює в 15000 грн.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди частково задоволено.

Стягнуто із ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10536,55 грн невиплаченої частини страхового відшкодування.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10460,61 грн завданої майнової шкоди, як різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) і страховим відшкодуванням, та в сумі 5000 грн моральної (немайнової) шкоди.

Стягнуто із ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 908 грн судового збору за позовною вимогою про відшкодування майнової шкоди і 1911 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 908 грн судового збору за позовною вимогою про відшкодування майнової шкоди, 756,59 грн судового збору за позовною вимогою про відшкодування моральної (немайнової) шкоди і 4089 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність, невідповідність фактичним обставинам справи, чинним нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково застосував ст. 1194 ЦК України, стягнувши із винуватця ДТП різницю (вартість ремонту без зносу) в сумі 10 460,61 грн, що суперечить меті інституту страхування. На думку заявника дана сума коштів не підлягає стягненню з ОСОБА_2 , оскільки ці кошти є відшкодуванням понад реальні збитки, що становлять 21 073,08 грн.

Заявник зазначає, що розмір шкоди встановлений на рівні дійсної вартості заподіяного матеріального збитку, визначається експертним шляхом і дорівнює сумі вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Указує, що твердження позивача про те, що ОСОБА_3 є невинним у порушенні п.п. 12.1(8.7), 13.1 ПДР, оскільки провадження відносно нього закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, які передбачені ст. 38 КУпАП є невірним. Докази його невинуватості відсутні в матеріалах цивільної справи.

Наголошує, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Гуц А.М., посилаючись на відповідність оскарженого судового рішення вимогам законності та обґрунтованості, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивачки з ОСОБА_2 , як з винної особи, різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням, а з ПАТ «НАСК «Оранта» невиплаченої частини страхового відшкодування, зважаючи на те, що єдиним винуватцем ДТП, яка сталася 05.06.2020 по вул. Соборності у смт Козелець Чернігівської області, за участю належного позивачці автомобіля, є ОСОБА_2 .

Представник позивачки зазначає, що ПАТ «НАСК «Оранта» не враховує, що хоча закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, так само вона не є обставиною, яка підтверджує винуватість особи.

Наголошує, що доводи ПАТ «НАСК «Оранта» про відсутність у справі доказів заподіяння моральної шкоди, виходять за межі апеляційного розгляду, адже позовна вимога до ПАТ «НАСК «Оранта» не заявлялася, а заявлена до іншого відповідача, який рішення суду не оскаржив.

Посилаючись на ст. 141 ЦПК України просить стягнути на користь позивачки з ПАТ «НАСК «Оранта» понесені витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що висновок ПАТ «НАСК «Оранта» про обопільну вину водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час ДТП не є обґрунтованим, а тому проведений розрахунок страхового відшкодування та здійснена позивачці виплата у розмірі 50% від заподіяної шкоди є неправомірною, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено винуватість водія ОСОБА_3 .

Зваживши на те, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням належного позивачеві транспортного засобу внаслідок події, що сталася з вини водія ОСОБА_2 , перевищує належний до виплати розмір страхового відшкодування, суд дійшов висновку про стягнення з останнього, як винної особи, різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

З урахування принципів розумності, виваженості і справедливості суд першої інстанції визначив, що на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 5000 грн.

Однак повністю погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та, як наслідок, неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що о 08.00 годині 05 червня 2020 року на вулиці Соборності у смт Козелець Чернігівської області сталася ДТП за участі водіїв ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «ВАЗ 111940», д.р.н. НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки «Cherry Eastar», д.р.н. НОМЕР_1 , що належить позивачці. Відносно обох водіїв складено протоколи про адміністративне правопорушення. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_2 , останній не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності та на регульованому перехресті з вулицею Є.Лоскота здійснив зіткнення з автомобілем марки «Cherry Eastar», д.р.н. НОМЕР_1 , що рухався на вулиці Соборності. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1 (8.7), 13.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і застосоване щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 10-11).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_3 , останній не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності на регульованому перехресті з вул. Лоскота скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ 111940», д.р.н. НОМЕР_2 , який рухався на вулиці Соборності. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 12.1 (8.7), 13.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2020 року, що залишена без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_3 закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 12 - 14).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП 05 червня 2020 року, який керував транспортним засобом «ВАЗ 111940», д.р.н. НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03 січня 2020 року №АО6905416.

27 листопада 2020 року ПАТ «НАСК «Оранта» проведено розрахунок страхового відшкодування, згідно якого розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що замінюються), завданого власникові транспортного засобу «Cherry Eastar», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , у результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді становить 21073,08 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля (без врахування зносу деталей, що замінюються) становить 29033,69 грн, франшиза - 2500 грн, сума страхового відшкодування з урахування підстави для зменшення розміру 50% (обопільна вина) - 8036,54 грн (а.с. 17).

30 листопада 2020 року ПАТ «НАСК «Оранта» затверджено страховий акт № ОЦВ-20-25-27975/1, за яким 01 грудня 2020 року ОСОБА_1 здійснена виплата страхового відшкодування у сумі 8036,54 грн (а.с. 16).

03 лютого 2021 року ПАТ «НАСК Оранта» ОСОБА_1 на її звернення надано відповідь № 09-02-16/1-04/1152, де зазначено, що за результатами розгляду матеріалів страхової справи було встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення ПДР ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Згідно страхового акту № ОЦВ-20-25-27975/1 та відповідно до поданої позивачкою заяви страховиком 01 грудня 2020 року здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 8036,54 грн (21073,09 грн : 2 (обопільна вина) - 2500 грн франшиза) ОСОБА_1 (а.с. 15).

Листом № 09-02-16/1-04/3608 від 08 квітня 2021 року ПАТ «НАСК «Оранта» відмовлено ОСОБА_1 у перегляді прийнятого рішення про збільшення суми страхової виплати, оскільки доказів відсутності вини ОСОБА_3 не надано (а.с. 19).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Зокрема, статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» та стягуючи страхове відшкодування у сумі 10536,55 грн, суд першої інстанції вважав доведеними наявність вини лише ОСОБА_2 у настанні ДТП, а також факт невинуватості водія ОСОБА_3 , посилаючись на необґрунтованість висновку ПАТ «НАСК «Оранта» про обопільну вину водіїв ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Однак такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи.

Як зазначалось вище, постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 05.06.2020.

При цьому, поза увагою районного суду залишилось те, що наявність вини саме ОСОБА_3 у даній ДТП підтверджується постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2020 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, встановлених ст. 38 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах: від 04 березня 2020 року у справі №641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16.

Таким чином, оскільки у даному випадку шкода завдана внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди має вирішується за принципом вини, яка, як свідчать матеріали справи, є обопільною.

Позивачка не довела належними та допустимими доказами невинуватість ОСОБА_3 , не заявляла клопотання про призначення автотехнічної експертизи з метою визначення ступеню вини кожного із учасників ДТП або ж невинуватості водія ОСОБА_3 , а відтак не спростувала правильності рішення страховика про виплату їй страхового відшкодування з урахуванням обопільної вини водіїв (50/50) у сумі 8036,54 грн.

У зв`язку з викладеним, районний суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення із страховика невиплаченої суми завданої шкоди в межах страхового відшкодування, в розмірі 10536,55 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_2 10460,61 грн як різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням позивачкою не було надано документів на підтвердження надання послуг з ремонту її автомобіля, які б визначали реальну вартість виконаних робіт, проведених для відновлення пошкодженої речі, тобто фактичний розмір витрат, а тому колегія суддів вважає, що підстави для стягнення такої різниці відсутні. Більш того, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначено, що автомобіль з моменту дорожньо-транспортної пригоди знаходиться без ремонту.

В обґрунтування заявленої вимоги позивачка помилково посилається на розрахунок страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» від 27 листопада 2020 року, яким вартість відновлювального ремонту автомобіля (без врахування зносу деталей, що замінюються) визначена у розмірі 29033,69 грн, оскільки він не є доказом фактичної вартості ремонту належного їй автомобіля.

У статті 9 Закону України «Про страхування» дано визначення поняттю франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно п. 12.1 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 вказаного вище Закону).

Оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» здійснено страхову виплату позивачці в сумі 8036,54 грн за вирахуванням франшизи, яка відповідно до ст.12 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню з винної особи, то з урахування обопільної вини водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки 1250 грн майнової шкоди, який становить суму франшизи (2500 грн /2 (обопільна вина)).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» щодо неспівмірності із заподіяними збитками стягнутої судом першої інстанції із ОСОБА_2 суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн, оскільки рішення суду в цій частині не стосується прав та обов`язків страховика. Тому у вказаній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

За викладених обставин, апеляційна скарга ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає частковому задоволенню, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2021 року - скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог до ОСОБА_2 на суму 6 250 грн (що становить 24,54 % від 25 460,61 грн заявлених у позові до ОСОБА_2 ), наявності у матеріалах справи належних доказів сплати судового збору (а.с. 2, 3), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам судовий збір у сумі 779,88 грн ((908 грн + 2270 грн) х 24,54%) за розгляд справи судом першої інстанції та 1472,40 грн (6000 грн х 24,54%) витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Ураховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» та відмову у задоволенні позову до останнього з ОСОБА_1 на користь ПАТ «НАСК «Оранта» належить стягнути судовий збір у сумі 1 362 грн за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 2, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування, позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди та в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» судових витрат - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) майнову шкоду (франшизу) в сумі 1 250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судових витрат - змінити, зменшивши суму стягнення витрат на сплату судового збору в суді першої інстанції з загальної суми 1664 (одна тисяча шістсот шістдесят чотири) грн 59 коп до 779 (семисот сімдесяти дев`яти) грн 88 коп. та суму стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції з 4089 (чотирьох тисяч вісімдесят дев`яти) грн до 1472 (однієї тисячі чотирьохсот сімдесяти двох) грн 40 коп.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (місцезнаходження: вул. Здолбунівська, 7-д, Дарницький район, м. Київ, ) судові витрати на сплату судового збору в суді апеляційної інстанції в сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко