Справа № 352/2273/21
Провадження № 2/352/1042/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

13 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Шпек В.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

01.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником житлового будинку з господаськими спорудами та будівлями за адресою АДРЕСА_1 . Зазначає, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який 17.03.2005 було розірвано. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.09.2006 у справі №2-685 за позовом ОСОБА_4 до нього про поділ спільного майна подружжя затверджено мирову угоду за умовами якої в обмін на матеріальну компенсацію до нього перейшло право власності на незавершене на той час будівництвом будинковолодіння за вказаною вище адресою, крім того ОСОБА_4 зобов`язувалась знятися з реєстрації у будинковолодінні та зняти з реєстрації дітей. Стверджує, що на даний час його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є повнолітніми, в даному будинковолодінні не проживають більше 15 років, тісних відносин він з ними не підтримує, їх місце проживання йому не відоме, тому просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 03.11.2021 відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вказав, що відповідачі не проживають в його житловому будинку, не беруть участь в його утриманні та веденні спільного господарства, їх реєстрація в житловому будинку носить формальний характер, порушує його права як власника майна та спричиняє для нього зайві витрати при оплаті за комунальні послуги, є перешкодою для оформлення субсидій.

Відповідачі неодноразово в судове засідання не з`являвлись, про день та час слухання справи були повідомлені відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт судової влади, жодних клопотань від них не надходило, відзив на позовну заяву суду не надавали.

Свідок ОСОБА_5 , надав суду показання, що він є сусідом позивача, відповідачі є сином і дочкою позивача. Протягом 5 років, а можливо і більше відповідачі не проживають разом з позивачем. Протягом тривалого часу ОСОБА_1 проживав сам, однак кілька років тому одружився вдруге та проживає разом з дружиною в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_6 , надала суду показання, що проживає по сусідству з позивачем, кожного дня проходить повз його домоволодіння, так як поряд випасає худобу. Ствердила про те, що 6-7 років ОСОБА_1 проживав сам, на даний час живе з дружиною. Останній раз бачила відповідачів 10 років тому.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.09.2006 по справі №2-685 визнано між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мирову угоду.

Відповідно до п. 1 даної угоди до ОСОБА_1 перейшло право власності на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 4 ОСОБА_4 зобов`язується знятися з реєстрації у будинковолодінні та зняти з реєстрації дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_3 одразу після того, як придбає житло для себе і дітей.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2020 №199315466 ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до витягу Тисменицької міської ради №15451-АП-09-2021 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.09.2021 у житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, з пояснень свідків підтверджено факт відсутності відповідачів більше одного року за місцем реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права.

Оскільки з обставин справи вбачається, що питання визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням стосується члена сім`ї власника житлового приміщення, тому спір підлягає вирішенню відповідно до статті 405 ЦК.

Як слідує з вимог ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналогічно порядок користування житлом та втрати такого права врегульовано ст.72, 156 ЖК України.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК).

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Законом, на який зроблено посилання в частині першій статті 405 ЦК, не може бути ЖК УРСР. Застосування положень ЖК УРСР до цих відносин не виключається. Але переважно підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК. Це зумовлено тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім`ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут), яка раніше до цих відносин не застосовувалась. Тому хоча положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин на підставі статті 3 ЖК УРСР, до правовідносин із приводу сервітуту вони можуть застосовуватись лише за аналогією.

З урахуванням цього треба визнати, що стосовно права членів сім`ї власника помешкання на користування ним, чинним є правило частини першої статті 405 ЦК, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім`ї. Відповідно до статті 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Вказане дає можливість суду прийти до висновку про визнання втрати такого права користування житловим приміщенням. При цьому, предметом спірних відносин є як встановлення факту відсутності більше року користування житлом (а не наявність чи відсутність у члена сім`ї нового місця для реєстрації), так і наявна добровільна домовленість між власником та членом сім`ї щодо продовження такого права користування.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про втрату права користування ним.

Позаяк відповідачі не довели, що між ними та позивачем існує домовленість про інший порядок користування житлом, встановлено відсутність по місцю реєстрації відповідачів більше одного року, а тому вимоги позову є обґрунтовані та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 908 грн 00 к. в солідарному порядку.

На підставі наведеного, відповідно до ст.405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та керуючись ст.ст. 10 - 13, 81, 258-268, 280-289, 352-354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користьОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , , реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий.

Рішення складене у повному обсязі 20.12.2021 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Дзвенислава ГРИНЬКІВ