УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі :

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з Карпішиній С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Богунського районного відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що АТ «УкрСиббанк» видано виконавчі листи №295/14862/14-ц від 02.02.2016 року щодо стягнення з нього та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь банку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 14.11.2005 року в розмірі 61 558,69 дол. США. Стягувач 24.09.2021 року звернувся до Богунського районного відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання та постановою державного виконавця Шестопалова В.Ю. 06.10.2021 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №295/14862/14-ц про стягнення боргу. Разом з тим, за словами заявника, державний виконавець всупереч ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» не врахував, що стягувачем був пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, отже його дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження №67047321, є неправомірними, а його постанова від 06.10.2021 року у даному виконавчому провадженні підлягає скасуванню. Зі змісту скарги також слідує, що стягувач долучив до заяви про прийняття виконавчого документа до виконання постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.09.2016 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови), яка ним не оскаржувалась. З постанови вбачається, що крім іпотечного майна будь-яке інше майно або кошти, на які може бути звернуто стягнення, у боржників відсутнє. Після повернення виконавчого листа стягувач вдруге звернувся до виконавчої служби 05.10.2021 року, про що свідчить відмітка на його заяві. У свої заяві про прийняття виконавчого документу до виконання стягувач посилається на те, що 24.09.2021 року Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» втратив чинність, тому вважає, що строк на пред`явлення виконавчого документа ним не пропущено, до суду за поновленням строків не звертався. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24.03.2015 року було вирішено стягнути саме заборгованість, виражену в грошовому еквіваленті, при цьому стягувач не звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон України «По мораторій на стягнення майна громадян України» встановлював тимчасову заборону на проведення стягнення іпотечного майна, при цьому будь-яких заборон на проведення стягнення на кошти, інші цінності та майно, яке не перебувало під іпотечним обтяженням, боржників не встановлювалось. Докази того, що стягувач в період з 15.09.2016 року по 15.09.2019 року звертався за примусовим виконанням виконавчого листа №295/14862/14-ц в матеріалах виконавчого провадження відсутні. Посилання стягувача на п. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» щодо дії мораторію, на думку заявника, є вочевидь безпідставним. Державний виконавець, встановивши, що строк пред`явлення до виконання виконавчого документа сплив 15.09.2019 року та стягувач не звертався до суду за його поновленням, не мав права виносити оскаржувану постанову. З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить поновити строк на подання скарги, визнати дії державного виконавця Богунського районного відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шестопалова В.Ю. щодо відкриття виконавчого провадження №67047321 на підставі виконавчого листа №295/14862/14-ц, виданого 02.02.2016 року Богунським районним судом м. Житомира, неправомірними, а також скасувати постанову державного виконавця Шестопалова В.Ю. про відкриття виконавчого провадження №67047321 за виконавчим листом №295/14862/14-ц, виданого 02.02.2016 року Богунським районним судом м. Житомира про стягнення боргу в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк», та зобов`язати державного виконавця повернути без прийняття до виконання стягувачу виконавчий лист.

У судовому засіданні 24.11.2021 представник стягувача адвокат Трофімов А.В. скаргу підтримав, просив її задовольнити.

У судове засідання 25.11.2021 року представник стягувача не з`явився, подав заяву про розгляд скарги без його участі, просив її задовольнити .

Представник стягувача АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та державний виконавець Богунського районного відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шестопалов В.Ю. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши представника стягувача, вивчивши й дослідивши матеріали скарги, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.03.2015 року Богунським районним судом м. Житомира ухвалено заочне рішення у цивільній справі №295/14862/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено:

-стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.11.2005 року в розмірі 61 558,69 доларів США, що станом на 18.09.2014 року за курсом НБУ еквівалентно 826 426,88 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.11.2015 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Богунського райсуду м. Житомира від 24.03.2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20.01.2016 року заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24.03.2015 року залишено без змін.

З метою примусового виконання вказаного судового рішення 02.02.2016 року Богунським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист, який скеровано до Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

14.09.2016 року старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Скрит Л.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якого виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шестопалова В.Ю. від 06.10.2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №295/14862/14-ц, виданого 02.02.2016 року Богунським районним судом м. Житомира, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.11.2005 року в розмірі 61 558,69 доларів США, що станом на 18.09.2014 року за курсом НБУ еквівалентно 826 426,88 грн.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, рішення суду обов`язкові до виконання та державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні дії для цього.

05.10.2016 набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІ від 02.06.2016.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

За частиною першою статті 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За змістом пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІ від 02.06.2016 у межах строку, встановленого Законом, виконавчий лист був пред`явлений стягувачем до виконання до Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир, але постановою державного виконавця від 14.09.2016 виконавчий документ повернутий на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

За положеннями частини п`ятої, шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання переривається не у будь-якому випадку повернення виконавчого документа стягувачу, а лише у випадку неможливості в повному обсязі або частково виконати рішення суду.

Як встановлено судом, повернення виконавчого листа стягувачу було здійснено 14.09.2016 з підстав наявної встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, що перебачено пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, що не перериває строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Доказів оскарження стягувачем вказаного рішення державного виконавця не надано.

Тому враховуючи, що попереднє повернення виконавчого листа здійснено 14.09.2016, відповідно трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув 14.09.2019. При цьому, як вказано вище, пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання, який було повернуто на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV такого строку не перериває.

У зв`язку із цим пред`явлення 06.10.2021 стягувачем виконавчого листа до виконання державному виконавцю здійснено з пропуском строку пред`явлення до виконання.

Згідно вимог частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом наведеної норми державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Оцінивши наявні у справі докази та враховуючи висновок суду щодо пропуску стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, який в установленому законом порядку поновлено не було, суд дійшов висновку про неправомірність дій державного виконавця з відкриття виконавчого провадження, а тому останнього слід зобов`язати скасувати оскаржувану постанову.

Вимога заявника про покладення на державного виконавця обов`язку з повернення виконавчого документа стягувачу, на думку суду, задоволенню не підлягає, оскільки суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно з Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише самим виконавцем або відповідною посадовою особою виконавчої служби.

З огляду на обставини, наведені боржником ОСОБА_1 в обґрунтування причин пропуску строку для подання скарги та наявні у матеріалах справи документи, що підтверджують дані обставини, суд вважає за необхідне поновити боржнику ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк для звернення зі скаргою.

Враховуючи викладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447, 451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для подання скарги на рішення та дії державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Богунського районного відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шестопалова В.Ю. щодо відкриття виконавчого провадження №67047321 на підставі виконавчого листа №295/14862/14-ц, виданого 02.02.2016 року Богунським районним судом м. Житомира, та зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження у вказаному виконавчому провадженні.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя