Справа № 467/1049/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Кірімової М.М.

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Ю.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту родинних відносин

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Багдасарян А.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту родинних відносин.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно у виді земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 6.98 га. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, та який в передбачений законом 6-місячний строк для прийняття спадщини заяву до нотаріуса не подавав, оскільки є спадкоємцем, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається таким, що прийняв спадщину.

Місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , однак за станом здоров`я матері, з липня 2019 року він постійно проживав разом із матір`ю за місцем її проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

27 жовтня 2021 року позивач звернувся до Арбузинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на належне матері майно, однак йому було відмовлено у цьому у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, так як він був зареєстрований за іншою адресою ніж його мати.

Крім того, позивачу було відмовлено в оформлені спадщини у зв`язку із наявністю розбіжностей у документах, які підтверджують родинні стосунки позивача із спадкодавцем, а саме в свідоцтві про смерть прізвище матері позивача зазначено як " ОСОБА_3 ", а у свідоцтві про народження позивача " ОСОБА_3 ". З метою врегулювання даного питання позивачу було рекомендовано звернутися до судових органів України для винесення відповідного рішення про встановлення родинних стосунків із спадкодавцем та встановлення факту постійного проживання, на час відкриття спадщини, разом із спадкодавцем.

Посилаючись на викладене, просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_3 , а саме, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю позивача, та встановити факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини у період з липня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 15.11.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.12.2021 року справу призначено до розгляду за клопотанням представника позивача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги з підстав. викладених у позовній заяві та просив про задоволення позову.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, оскільки встановлення факту постійного проживання заявника з спадкоємцем на час відкриття спадщини та факту родинних відносин необхідно позивачу для реалізації права заявника на спадщину.

Від представника відповідача до суду надійшла заява про слухання справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував.

Суд, вислухавши думку позивача, представника позивача, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з`ясувавши всі обставини справив межах заявлених позовних вимог, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року за № 3477-1V застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст.2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною третьої ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що обставинами, які свідчать про прийняття спадщини є постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подача у встановлений строк спадкоємцем, який не проживав зі спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, але діяла на час виникнення спірних правовідносин) доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Згідно із ст. 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Як вбачається з копії паспорта, наявного в матеріалах справи, позивач ОСОБА_1 з 10 березня 1986 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Згідно копії свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , його матір`ю записана" ОСОБА_3 (а.с. 10).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 11).

У відповідності до довідки Воєводского старостинського округу Благодатненської сільської ради Первомайського району Миколаївської області № 554 від 26.10.2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно проживала та була зареєстрована по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Згідно письмових роз`яснень завідувача Арбузинською державною нотаріальною конторою В.А. Бойченко від 27.10.2021 року, позивачу рекомендовано звернутися до судових органів України для винесення відповідного рішення про встановлення факту постійного проживання, на час відкриття спадщини, разом із спадкодавцем (а.с. 14).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 67346139 від 17.11.2021 року надану на адресу суду завідувачем Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, інформація щодо ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 25).

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії І-МК № 037398 ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 6,98 га на території Новогригорівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 12).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 6 від 17.11.2021 року (а.с.27) 19 липня 1959 року ОСОБА_9 уклав шлюб із ОСОБА_3 , яка в силу реєстрації шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_3 ". Даний шлюб між ними було розірвано, що підтверджується актовим записом про розірвання шлюбу № 26 від 12.02.1981 року Арбузинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану громадян Миколаївської області (а.с. 28-31).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_3 знала з 1972 року, оскільки жили поруч по сусідству. Свідку добре відомо, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3 . Так як дівоче прізвище матері позивача було ОСОБА_3 , остання під час укладення шлюбу з ОСОБА_3 , змінила прізвище на " ОСОБА_3 ", а після розірвання шлюбу, залишила собі дівоче прізвище. Свідок підтвердила, що позивач ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 , з 2019 року постійно проживав з матір`ю по день її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_3 була знайома з 1996 року, оскільки жила поруч по сусідству з нею. Крім того, як бувший голова сільської ради, їй добре відомо, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3 . Остання під час реєстрації шлюбу, змінила своєї дівоче прізвище на " ОСОБА_3 ", а після розірвання шлюбу, залишила собі дівоче прізвище. Останнім часом, з весни 2019 року, ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 , постійно проживав з матір`ю по день її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю позивача ОСОБА_1 , що встановлено в судовому засіданні як з пояснень позивача, представника позивача, свідків, так і з досліджених матеріалів справи. Іншого в судовому засіданні не встановлено.

Обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та є такими, що дозволяють встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини у період з липня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлення даних фактів позивачу необхідне для оформлення спадщини, яка залишилась після смерті його матері ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 908 грн.00 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту родинних відносин, задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на час відкриття спадщини, разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з липня 2019 року по 30 березня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова