Ухвала

15 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 947/4262/21

провадження № 61-19560ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 85 158,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка зазначала, що відповідач ухиляється від покладення на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання сина, відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Позивачка зазначала, що син ОСОБА_3 навчається в Одеському національному морському університеті. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на повнолітнього сина, що продовжує навчання, з 22 жовтня 2020 року до досягнення ним 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не більше ніж період навчання, у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на працездатну особу.

У зв`язку з тим, що відповідач участі у додаткових витратах на утримання сина не приймає, позивачка звернулася до суду із відповідною позовною заявою.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 33 053,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що витрати, понесені позивачем на утримання повнолітнього сина, є додатковими витратами відповідно до вимог статті 185 СК України.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що на момент розгляду даної справи, ОСОБА_3 , досяг повноліття та є студентом І курсу денної форми навчання в Одеському Національному Морському Університеті, а отже додаткові витрати викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, а у зв`язку з бажанням сина ОСОБА_3 продовжити навчання у в Одеському Національному Морському Університеті. В частині задоволення позовних вимог про відшкодування вартості інших понесених витрат на сина, колегія суддів відмовила у зв`язку з їх недоведеністю.

У листопаді 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову у цій справі є стягнення додаткових витрат на дитину, а тому зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Заявник у касаційній скарзі посилається на наявність підстав для відкриття касаційного провадження, передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Зокрема, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а постанова Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, на яку послався у своїй постанові апеляційний суд, не може враховуватись судами, оскільки Верховний Суд розпочав свою роботу 15 грудня 2017 року, та саме його висновки є обов`язковими для судів.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Верховний Суд України у своїй постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 зробив висновок про те, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України підтримав і Верховний Суд у своїй постановах: від 24 травня 2018 року у справі № 343/2210/15-ц, від 08 листопада 2018 року у справі № 766/12242/16-ц та від 24 липня 2019 року у справі № 521/2016/16-ц, не відступаючи від правової позиції Верховного Суду України.

Таким чином, висновки апеляційного суду у цій справі не суперечать сформованій судовій практиці Верховного Суду при вирішенні спорів, що виникають у подібних правовідносинах.

Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника та становить значний суспільний інтерес, є необґрунтованими, оскільки вони нічим не підтверджені.Сама по собі вказівка на винятковість спору з огляду на його предмет, не свідчить про винятковість справи, яка становить значний суспільний інтерес та фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак