Справа № 180/2453/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 грудня 2021 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
при секретарі - Котовій Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В :
06 жовтня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона, на підставі договору дарування житлового будинку від 17.12.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №2897, являється власником будинку АДРЕСА_1 .
У її будинку, який належить їй на праві приватної власності за вищевказаною адресою, зареєстрований її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується реєстраційним записом в домовій книзі та довідкою про склад сім`ї від 05.10.2021 року. Більше трьох років, а саме: з січня 2018 року відповідач по справі- ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації не проживає, наймачем або членом сім`ї наймача цього будинку він не являється, будь-які домовленості або офіційні договори, угоди між нею, як власником житла та ОСОБА_2 відсутні, комунальні послуги він не сплачує, участі в утриманні будинку не приймає, будь-яке майно відповідача у будинку також відсутнє.
Місце перебування відповідача наразі їй невідомо так, як вони між собою давно не спілкуються, контакти з відповідачем втрачені, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Крім того вона позбавлена можливості вільно та в повному обсязі реалізувати право приватної власності на нерухоме майно. Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 09 листопада 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує з підстав зазначених у позовній заяві, на їх задоволенні у повному обсязі наполягає. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судові засідання неодноразово не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотань від нього не надходило.
За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 03.11.2021 року, наданих на запит суду, ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).
У зв`язку з цим відповідач, крім викликів за вказаною адресою, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Оголошення про виклик відповідача опубліковано - 06.12.2021 року.
Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Представник Марганецької міської ради, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , на підставі договору дарування житлового будинку від 17.12.2002 року, посвідченого нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Дрябловою Н.Ф., зареєстрованого в реєстрі за №2897, є власником жилого будинку, з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 1000 кв.м., наданої для обслуговування житлового будинку.
У будинку, який належить позивачці на праві приватної власності за вищевказаною адресою, значиться зареєстрованим її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який більше 3-х років, а саме: з січня 2018 року за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується копією домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_2 та довідкою про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 05 жовтня 2021 року, виданою головою квартального комітету 54 кварталу Марганецької міської ради, його особистих речей у будинку не має, комунальні послуги він не сплачує, участі в утриманні будинку також не приймає.
Актом від 05 жовтня 2021 року, затвердженого головою квартального комітету 54 кварталу Марганецької міської ради та підписами сусідів підтверджується, що ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 не проживає з 2018 року по теперішній час.
Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також і довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 03.11.2021 року.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач мав можливість користуватися спірним житловим приміщенням, ніяких перешкод йому позивач не чинила, майно та речі відповідача в будинку відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало.
Будь-які домовленості або офіційні договори, угоди між позивачем, як власником житла та ОСОБА_2 відсутні.
Вирішити дане питання у добровільному порядку є можливим, оскільки позивачці наразі місце перебування відповідача не відоме, сторони між собою не спілкуються, контакти між ними втрачені.
У зв`язку з реєстрацією у будинку відповідача, позивач позбавлена можливості вільно та в повному обсязі реалізувати право приватної власності на нерухоме майно, а тому за захистом своїх прав та інтересів вимушена звернутись до суду.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 317 передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
За положеннями ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відсутність відповідача за місцем мешкання понад одного року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником квартири та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні більш ніж одного року, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку.
На підставі викладеного та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнавши відповідача втратившим право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданою до матеріалів справи квитанцією ), а саме: у розмірі 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,319,321,405 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,10,12,13,19,28,76,81,141,247,258,259,263-265,274-277,280-283,289,352,354-355
ЦПК України, суд-
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовільнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ), зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула