КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1985/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ

Справа № 756/12798/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Телегіної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Пагер Сергієм Миколайовичем , на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року, постановлену у складі судді Диби О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макіта Україна» про стягнення недоплаченої заробітної плати та скасування дисциплінарного стягнення,

встановив:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макіта Україна» про стягнення недоплаченої заробітної плати та скасування дисциплінарного стягнення.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пагер С.М. звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом витребування у ТОВ «Макіта Україна» штатних розписів по підприємству за період з 01.01.2008 по 31.12.2018, графіку відпусток за період з 01.01.2008 по 31.12.2018, наказу про відрядження ОСОБА_3 на посаді менеджера по сервісу у товаристві за період з 01.01.2011 по 31.12.2018, звітів про нарахування ЄСВ за період з 01.01.2011 по 31.12.2018 та звітів про нарахування відрахувань до ПФУ, фондів соцстрахування на випадок безробіття, з тимчасової втрати працездатності, від нещасних випадків на виробництві за період з 01.01.2008 по 31.12.2010.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення доказів відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - Пагер С.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення доказів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що на момент подання заяви про забезпечення доказів, позивач та його представник вже мали складності зі збирання доказів, оскільки ТОВ «Макіта Україна» ігнорувало всі звернення. Відповідно до ч.1 ст. 93 ЦПК України позивачем в першій заяві по суті справи було поставлено відповідні питання відповідачу. Проте, всупереч ч.2 та 5 ст. 93 ЦПК України представником ТОВ «Макіта Україна» Терновою В.В. було надано заяву свідка у порядку ст. 93 ЦПК України №4 від 21.02.2019 року, в якій на всі вищеперераховані питання надано формальну відповідь про відсутність запитуваної інформації або відсутності самої можливості її надати з огляду на різноманітні причини.

З метою отримання такої інформації адвокат Пагер С.М. звернувся із адвокатським запитом до ТОВ «Макіта Україна». Звертає увагу на те, що запитувана інформація перебуває у володінні ТОВ «Макіта Україна», оскільки саме останнє нараховувало заробітну плату, звітувало про нараховану заробітну плату у контролюючі органи, вираховувало ЄСВ, податок на прибуток фізичних осіб та військовий збір із заробітної плати. Проте у наданні такої інформації було відмовлено - було отримано відповідь ТОВ «Макіта Україна» вих. № 3 від 05.11.2020 р. за підписом Тернової В.В. , в якій зазначено, що не вбачається законних підстав для надання такої відповіді. Також адвокат Пагер С.М. звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві з приводу нарахованого та сплаченого ТОВ «Макіта Україна» ЄСВ за працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , але без їх персональних даних (РНОКПП) встановити цього неможливо, а доступу до таких персональних даних позивач та його представник не має. Згідно з відповіддю ГУ ПФУ у м. Києві №2600-0705-8/154072 від 30.10.2020 р. надання інформації з обмеженим доступом на гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 без згоди даних осіб неможливо. Таким чином у позивача є труднощі щодо отримання таких доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Макіта Україна» - Палій О.П., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що ухвала прийнята з дотримання норм процесуального права. Вказує, що даний позов був поданий до суду в 2018 році, однак з клопотанням про витребування доказів позивач звернувся 17.11.2020 року. Позивач не звертався з заявою про забезпечення доказів в межах підготовчого провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати.

Представник відповідача Палій О.Л. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих матеріалів убачається, що до поданої заяви про забезпечення доказів не додано жодного доказу того, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або надання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Крім того, суд звертав увагу на те, що ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 09 червня 2020 року, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам процесуального права та матеріалам справи.

Згідно ст.76 ЦПК України під доказами розуміються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Закон зобов`язує позивача подати докази разом із позовом (ч.2 ст.83 ЦПК України).

Згідно з ч.ч.4-5 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано, причини його неподання та докази про вчинення усіх залежних від учасника дій для його отримання, а суд у випадку визнання поважними причин неподання цього доказу, може встановити додатковий строк для його подання.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно положень ч. ч.1, 2, 3 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно вимог п.п. 4, 5 ч.1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, та обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Інститут забезпечення доказів передбачає вжиття судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.

Тобто, забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення або потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18, та у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Звертаючись до суду 17 листопада 2020 року з заявою про забезпечення доказів, представник позивача посилається на те, що в матеріалах справи відсутні штатні розписи по підприємству за період з 01.01.2008 року по 31.12.2018 року, графік відпусток працівників за період з 01.01.2008 року по 31.12.2018 року, наказ про відрядження ОСОБА_3 на посаді менеджера по сервісу у товаристві за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року, звіти про нарахування ЄСВ за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року та звіти про нарахування відрахувань до ПФУ, фондів соцстрахування на випадок безробіття, з тимчасової втрати працездатності, від нещасних випадків на виробництві за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року. На запит позивача відповідач відмовив у наданні такої інформації з посиланням на відсутність законних підстав для її надання, у зв`язку з чим для повного, всебічного вивчення обставин справи, з метою підтвердження обставин щодо відсутності на робочому місці працівників ТОВ «Макіта Україна» Потапова О. та ОСОБА_5 у певні періоди часу та рівня заробітної плати для вирахування недоплаченого її розміру ОСОБА_1 виникла необхідність їх витребування від відповідача.

Разом з тим, як вбачається з виділених матеріалів справи, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 05 жовтня 2018 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працює у відповідача з 2006 року та у певні періоди часу фактично був примушений виконувати додаткову роботу у період відсутності працівників, без наявності наказів на вказане виконання та без проведення додаткових доплат за виконання такої роботи. Так, у період з 2008 року по 2014 рік позивач виконував обов`язки тимчасового відсутнього працівника - механіка сервісного центру ТОВ «Макіта Україна» без доплат за суміщення професій (посад). У період з 2011 року по червень 2018 року поряд з виконанням основної роботи, неодноразово виконував обов`язки тимчасового відсутнього менеджера по сервісу ТОВ «Макіта Україна». При цьому також вказував, що обов`язки менеджера по сервісу він виконував у період відпустки менеджера по сервісу ОСОБА_3 з 26 по 29 грудня 2017 року, та у червні 2018 року.

Тому просив стягнути з відповідача на його користь не нараховану та невиплачену заробітну плату у розмірі 25 000 грн. за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника - механіка сервісного центру та у розмірі 50 000 грн. за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника - менеджера по сервісу. При цьому розрахунків зазначених сум позовна заява не містить.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній цивільній справі було відкрито ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року. Ухвалою суду від 09 червня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Однак, матеріали справи не містять даних про те, що у період підготовчого провадження позивач та його представник звертались до суду з клопотанням про витребування вищевказаних доказів у порядку та строки, передбачені ст. 83-84 ЦПК України

Таким чином, звернувшись з заявою про забезпечення доказів після закриття підготовчого засідання, позивач фактично просив суд через механізм забезпечення доказів сприяти йому у отриманні документів, які не заявлені як докази по справі у встановлені строки, як і не встановлено додаткового строку для їх подачі, що є неприпустимим та порушує принцип рівності учасників судового процесу, встановлений ст.129 Конституції України і п.2 ч.1 ст.2 ЦПК України, та може свідчити про небезсторонність суду.

В даному випадку позивач помилково ототожнює різні процесуальні дії - подання доказів, витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України, і подання заяви про забезпечення доказів, які є різними за своїм правовим змістом та за процесуальними строками подання до суду.

Отже, представником позивача не наведено достатніх підстав для забезпечення доказів у розумінні вимог статей 116, 117 ЦПК України з огляду на недоведеність необхідності їх забезпечення, відсутність конкретизації обставин, які були зазначені позивачем у позовній заяві, для доказування яких вони необхідні, а також необґрунтованість існування обставин, за яких невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або, що засіб доказування може бути втрачений.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не сприяв в реалізації процесуального права заявника на отримання доказів шляхом їх забезпечення, не знайшли свого підтвердження, оскільки судом першої інстанції правомірно встановлено відсутність належних процесуальних підстав для задоволення даної заяви.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, беручи до уваги недоведеність позивачем того, що засіб доказування може бути втрачений або його подання стане згодом неможливим та враховуючи те, що заяву про забезпечення доказів подано після закриття підготовчого засідання, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення доказів шляхом витребування письмових доказів, є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального права, а тому підстав для скасування ухвали не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Пагер Сергієм Миколайовичем , - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.