Справа № 190/1351/20
Провадження №2/190/83/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

10 лютого 2021 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до АТ «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він з 30 листопада 2010 року працював на посаді складача поїздів четвертого розряду у відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 серпня 2015 року був призваний на строкову службу та направлений до в/ч НОМЕР_1 . Наказом від 23 грудня 2016 року № 1157/0С відповідач звільнив його із займаної посади з підстав передбачених пунктом 3 статті 36 Кодексу законів про працю України, а саме у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки, відповідно до норм статті 119 КЗпП України, за ним на час проходження військової служби мало зберігатись місце роботи і середній заробіток.

У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 23 грудня 2016 року № 1157/ОС, виданий відокремленим структурним підрозділом «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», поновити його на роботі на посаді складача поїздів четвертого розряду станції «Рядова», стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 241 129 грн. 00 коп., середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 16 жовтня 2020 року по дату ухвалення рішення суду у справі із розрахунку середньоденної заробітної плати 253,82 грн. за кожен день вимушеного прогулу.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач акціонерне товариство «Українська залізниця» свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки не повідомили/а.с.51/.

Таким чином, оскільки представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою представника позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, позивач ОСОБА_2 30 листопада 2010 року був прийнятий на посаду оператора при черговому по станції «Рядова» відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про що свідчить копія наказу № 602/ОС від 3011.2010 року/а.с.25/; 16.08.2011 року переведений помічиком складача поїздів 4-го розряду станції «Рядова», з 17.03.2014 року посада «помічник складача поїздів четвертого розряду» перейменована в «складач поїздів», про що свідчить копія трудової книжки серія НОМЕР_2 від 08.0.2002 року/а.с.10-11/.

Згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 156 від 17.08.2015 року позивача ОСОБА_2 призвано до проходження військової служби за частковою мобілізацією військовозобов`язаних запасу П`ятихатського ОРВК та направлено в розпорядження командира війскової частини п.п.В 2830/а.с.21/.

11 червня 2016 року між Міністерством оборони України і ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки/а.с.53/.

11 червня 2019 року між Міністерством оборони України і ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на один рік/а.с.14-15/.

22 травня 2020 року між Міністерством оборони України і ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 6 місяців/а.с.16-17/.

З копії довідки Міністерства оборони України від 18 жовтня 2016 року № 6147 вбачається, що позивач ОСОБА_2 дійсно з 30.09.2016 року брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області/а.с.18/ та в періоди з 11.12.2018 року по 12.06.2019 року брав участь у складі сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Донецьк», перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області/а.с.19/.

Наказом начальника дирекції відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 23 грудня 2016 року № 1157/ОС позивача ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом/а.с.56/.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 3 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців.

У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

З положень зазначених норм законів вбачається, що гарантії, передбачені частинами третьою, четвертою статті 119 КЗпП України, надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і особам, які були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На час укладення позивачем контракту набрало чинності рішення Ради Національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України», введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, яким констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Відповідно до примітки до статті 4 Закону України «Про Раду Національної безпеки та оборони України» кризовою ситуацією вважається крайнє загострення протиріч, гостра дестабілізація становища в будь-якій сфері діяльності, регіоні, країні.

За таких обставин, беручи до уваги те, що на час вступу позивача на військову службу за контрактом була наявна визнана рішенням Ради національної безпеки та оборони України кризова ситуація, що загрожувала національній безпеці України, а невідкладні заходи, запроваджені цим рішення, щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України вимагали, крім іншого, проведення часткової мобілізації, з початком якої, настав особливий період діяльності усіх інституцій України, який не закінчився на час розгляду судового спору, тому позивач мав право на збереження місця роботи, посади і середнього заробітку, відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з чим вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Стосовно розрахунку середнього заробітку необхідно зазначити наступне.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Таким чином, із відповідача на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 23 грудня 2016 року по дату ухвалення даного судового рішення, а саме по 10 люте 2021 року.

Відповідно до довідки відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 05 від 14.01.2021 року/а.с.57/ середньоденна заробітна плата, позивача становить 180,03 грн. До дати ухвалення рішення по суті пройшло 1030 робочих дні. Отже середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 185 430 грн.90 коп.( 180,03 х 1030 робочих дні, що дорівнює 185 430 грн.90 коп.).

Саме така сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача, дана сума обчислена без передбачених законом утримання податків та інших обов`язкових платежів, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись ст.ст. 127, 141, 263-265,430 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору (контракту) від 23 грудня 2016 року № 1157/ОС виданий структурним підрозділом «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Поновити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді складача поїздів четвертого розряду станції «Рядова» структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 23 грудня 2016 року.

Стягнути з аціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 грудня 2016 року по дату ухвалення даного судового рішення, а саме по 10 люте 2021 року у розмірі 185 430 грн. ( сто вісімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять гривень) 90 коп. без урахування передбачених законом утримань податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 2695,10 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць допустити до негайного виконання.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса