1Справа № 335/7405/20 2/335/333/2021
01 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Калюжної В.В., участю секретаря судового засідання Єфремової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» про визнання дій незаконними та зобов`язання припинити дії,
за участю представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Рибалко Є.С.,
19.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» про визнання дій незаконними та зобов`язання припинити дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг із газопостачання за зазначеною адресою.
У квартирі позивача індивідуальний лічильник газу встановлено лише у червні 2020 року за власний кошт, а квартира забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі. До грудня 2017 року нарахування плати за спожитий газ Відповідач 2 проводив відповідно до норм споживання, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 203, в розмірі 3,3 кубометрів газу на одну зареєстровану особу. Проте, з грудня 2017 року відповідачі почали здійснювати облік спожитого газу за показниками лічильника, встановленого на два багатоквартирні будинки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . В результаті чого щомісячна норма нарахувань почала становити 8,64 і більше куб.м., газу на місяць на одну зареєстровану особу, тобто розмір оплати істотно збільшився і виявився неспівмірним із оплатою, яка нараховується споживачам, квартири яких ПАТ «Запоріжгаз» обладнало індивідуальними лічильниками газу.
Позивач звертався до відповідача з заявами та просив списати заборгованість у розмірі 4546,45 грн, як помилково нараховану.
Вказану позицію відповідачів позивач вважає протиправною, а їх дії незаконними.
З наведених підстав просив суд:
- Визнати протиправними дії АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» та ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості у січні 2020 року за спожитий природний газ у розмірі 4546,45 грн.
- Визнати протиправними дії АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» щодо ОСОБА_1 в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу.
- Визнати протиправними дії ТОВ «Запоріжгаз збут» щодо ОСОБА_1 в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу.
26.10.2020 року надійшов відзив АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» в особі представника Рибалко Є.С., в якому просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки з 01.12.2017 року нарахування плати за газ почали здійснювати виходячи з показів загально будинкового лічильника. Крім того, зазначили, що на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 17.12.2019 року, починаючи з грудня 2017 року проведено перерахунок обсягів спожитого природного газу виходячи із діючих норм споживання природного газу населенням мешканцям квартир в яких відсутні газові лічильники, та які звернулися до суду. А тому, обсяг спожитий мешканцями будинків (в кількості 31 особи, які звернулися до суду) по загальнобудинковому лічильнику було перерозподілено на інших мешканців яким нарахування за спожитий природний газ здійснюються відповідно до показів загальнобудинкового лічильника газу. Вважає такі дії правомірними, оскільки згідно з загальнобудинковим лічильником газ був спожити споживачами будинків ІНФОРМАЦІЯ_1 та АДРЕСА_3 .
05.11.2020 року від відповідача ТОВ «Запоріжгаз збут» надійшов відзив на позовну заяву, у якому Відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач не забезпечує облік газу, а лише здійснює розрахунок оплати вартості послуг з газопостачання.
Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, учасникам процесу встановлено строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2020 року задоволено частково заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» про визнання дій незаконними та зобов`язання припинити дії, суд заборонив Товариству з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» здійснювати заходи з примусового припинення газопостачання за адресою: АДРЕСА_4 (особовий рахунок № НОМЕР_2 ) до винесення рішення у справі.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, з підстав, зазначених у позові.
Представник відповідача АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача ТОВ «Запоріжгаз збут» у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка перебуває у нього в користуванні на підставі Договору найму житла в будинку державного і комунального фонду від 11.02.2000 року.
Також, позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг відповідача акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.
В квартирі позивача індивідуальний лічильник газу встановлений лише у червні 2020 року, а квартира забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі.
На виконання вимог Закону України №3533 від 16.06.2011 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за адресою АДРЕСА_3 відповідно до Тимчасового положення за ініціативи та кошти ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ», встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу.
З моменту введення в експлуатацію лічильника споживачам будинку, а саме з 01.12.2017 року нарахування обсягів спожитого природного газу здійснюється згідно показників загальнобудинкового лічильника газу.
Цей вузол обліку було встановлено з порушенням порядку, визначеного ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» без відповідних рішень зборів співвласників.
З 01.09.2017 року будинки по вул. Військбуд обслуговуються ТОВ «Управляюча компанія «Мрія».
За інформацією ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» згідно з їх листом від 27.04.2018 № М-0560-Ш між ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» та ПАТ «Запоріжгаз» договірні відносини щодо зняття показань лічильника, або будь-яких інших питань відсутні, а встановлення вузла обліку природного газу на будинок ІНФОРМАЦІЯ_1 та АДРЕСА_3 здійснено ПАТ «Запоріжгаз» без узгодження з ТОВ «Керуюча компанія «Мрія».
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.
Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
Як зазначено в преамбулі Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875-IV), цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;
- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;
- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;
- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;
- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;
- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1875-IV державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.
Як наведено у статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.
Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.
Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом № 3533-VI.
Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
ПАТ "Запоріжгаз" є Оператором ГРМ.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р "Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу", газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)
Судом встановлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач ПАТ "Запоріжгаз"- Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.
Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.
Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: "споживач" - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про ринок природного газу" та Кодексі ГРС.
Суд встановив, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.
Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV "Ціна, порядок обліку та оплати природного газу", розділом V "Права та обов`язки споживача" та розділом VІ "Права і обов`язки постачальника".
Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ "Запоріжгаз" взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 "Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу" (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.
Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.
Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року.
Встановлення індивідуальних лічильників позивачам, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.
Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.
Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.
В цій справі відсутня згода співвласників багатоповерхових будинків ІНФОРМАЦІЯ_1 та АДРЕСА_3 на встановлення загальнобудинкового лічильника газу. Навпаки споживачі природного газу в цих будинках (зокрема позивач у справі) повідомляли постачальників газу про необхідність встановлення індивідуальних лічильників. А тому до моменту їх встановлення облік газу повинен здійснюватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (абзац 2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»).
В даному спорі самовільне встановлення газопостачальником загальнобудинкового лічильника газу не має жодного правового значення у правовідносинах сторін і не повинно впливати на розмір плати за спожитий газ.
Висновки суду ґрунтуються на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року справа № 214/2435/17 пров. № 14-347цс18.
Установлено, що Позивач за власний кошт встановив у своїй квартирі індивідуальний лічильник обліку газу у червні 2020 року, а тому суд приходить до висновку що нарахування плати за спожитий газ у період з грудня 2017 року по червень 2020 року повинно здійснюватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Що стосується нарахування Позивачу заборгованості у січні 2020 року за спожитий природний газ у розмірі 4546,45 грн. суд зазначає наступне.
Станом на 01.01.2020 року заборгованість ОСОБА_1 за спожитий природний газ становила 224,80 грн.
У січні 2020 року на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 17.12.2019 року, починаючи з грудня 2017 року проведено перерахунок обсягів спожитого природного газу виходячи із діючих норм споживання природного газу населенням мешканцям квартир в яких відсутні газові лічильники, та які звернулися до суду. А тому, обсяг, спожитий мешканцями будинків (в кількості 31 особи, які звернулися до суду) по загальнобудинковому лічильнику було перерозподілено на інших мешканців, яким нарахування за спожитий природний газ здійснюються відповідно до показів загальнобудинкового лічильника газу.
В результаті вказаного перерозподілу спожитого природного газу Позивачу нараховано у січні 2020 року заборгованість у розмірі 4546,45 грн.
Враховуючи, що заборгованість нарахована позивачу не за фактично спожитий ним природний газ, а в результаті перерахунку проведеного 31 співвласнику будинків ІНФОРМАЦІЯ_1 та АДРЕСА_3 на підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 17.12.2019 року у справі № 335/7407/18, суд приходить до висновку щодо незаконності нарахування ОСОБА_1 заборгованості у січні 2020 року за спожитий природний газ у розмірі 4546,45 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з нормою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 здійснювала адвокат Мар`єнко В.Ю., повноваження якої підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001680 від 26.06.2018 року, договором № 9 про надання правничої допомоги від 03.08.2020 року.
Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
До позовної заяви додано копію розрахунку витрат на правову допомогу від 26.08.2020 на суму 6300 грн., копію акту № 1 про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно з договором № 9 від 03.08.2020 року на загальну суду 6300 грн. і копії квитанції до прибуткового касового ордера від 26.08.2020 року на суму 4000 грн, 2000 грн. та 300 грн.
Проте, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та з урахуванням того, що зазначена справа є аналогічною з іншими, де позивачів представляє той же представник і вказана справа розглядається у спрощеному провадженні та матеріалами справи підтверджена участь представника позивача в одному судовому засіданні, суд вважає розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 гривень.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» про визнання дій незаконними та зобов`язання припинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» та ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості у січні 2020 року за спожитий природний газ у розмірі 4546,45 грн.
Визнати протиправними дії АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» щодо ОСОБА_1 в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу у період з грудня 2017 року по червень 2020 року.
Визнати протиправними дії ТОВ «Запоріжгаз збут» щодо ОСОБА_1 в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу у період з грудня 2017 року по червень 2020 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2021 року.

Суддя В.В. Калюжна