Провадження № 6/932/525/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., за участю секретаря судового засідання Тимощук К.А., приватного виконавця Біловола В.О., розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Дніпрі подання приватного виконавця про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол В.О. із поданням про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання вказує, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 59577046 з примусового виконання виконавчого листа № 200/14579/13-ц, виданого 04.09.2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості Ѕ частини домоволодіння в розмірі 48255, 50 грн. та Ѕ частину вартості земельної ділянки в розмірі 775200,00 грн., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , а всього 823455, 50 грн.

До теперішнього часу боржник рішення суду не виконує, ніяких заходів щодо повернення грошових коштів не здійснив, заборгованість не погашена.

Приватним виконавцем виявлено, що у власності боржника ОСОБА_1 є нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_3 . Проте під час вчинення виконавчих дій щодо вказаної квартири, на адресу приватного виконавця надійшла заява від ОСОБА_1 із ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2019 р. по справі № 200/11038/19 про заборону ОСОБА_1 та будь-яким третім особам вчиняти дії, направлені на відчуження цього об`єкту нерухомого майна.

З огляду на викладене, виконавець на даний час позбавлений можливості звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_4 .

Крім того, виконавцем отримана інформація, що ОСОБА_1 перебуває з 30.08.1980 р. у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_3 , у власності якої знаходиться квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Як указує виконавець, Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.07.2019 р. по справі № 204/7796/16-ц, встановлено, що під час шлюбу подружжя ОСОБА_4 за гроші, отримані відповідачем ОСОБА_1 від продажу 31 травня 2007 року спадкового майна, Ѕ частина якого належала йому, придбало дві квартири, в т.ч. й квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто вказані квартири є спільним сумісним майном подружжя, однак частина коштів на їх придбання належала стягувачу ОСОБА_2 , тому приватний виконавець вважає, що фактично квартира ОСОБА_5 є майном і її чоловіка боржника ОСОБА_1 , і на цю квартиру може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 440 ЦПК України.

В судовому засіданні виконавець подання підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення приватного виконавця, дослідивши подання та докази, якими воно обґрунтовується, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола Віталія Олексійовича знаходиться виконавчий лист, виданий 04.09.2014 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 200/14579/13-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості Ѕ частини домоволодіння в розмірі 48255, 50 грн. та Ѕ частину вартості земельної ділянки в розмірі 775200,00 грн., всього на суму 823455, 50 грн.

26.11.2015 р., згідно відмітки у виконавчому листі, дане виконавче провадження було завершено.

23.06.2018 р. виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, вжитими заходами примусового виконання рішення, державним виконавцем не було виявлено будь-якого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, і з цих підстав виконавче провадження було завершено.

Проте стягувач звернувся до приватного виконавця, і Постановою від 17.07.2019 р. приватним виконавцем ВО Дніпропетровській області Біловолом В.О. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на запит приватного виконавця, відомості щодо реєстрації земельних ділянок за гр. ОСОБА_1 на території Дніпропетровській області, відсутні.

Згідно інформації РСЦ МВС в Дніпропетровській області від 11.12.2019 р., за гр. ОСОБА_5 автотранспорт на праві приватної власності не зареєстровано.

Постановою приватного виконавця від 17.07.2019 р. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 в межах суми стягнення 905801, 05 грн.

Постановою від 07.11.2019 р. накладено арешт на кошти та інші цінності боржника, що обліковуються на рахунках і вкладах чи перебувають на зберіганні в банках чи фінансових установах України.

Листом від 25 липня 2019 року боржник повідомив приватного виконавця, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Постановою від 07 серпня 2019 року проведено опис та накладено арешт на вказану квартиру.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 10.11.2020 р. встановлено, що боржник ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (актовий запис №759 від 30 серпня 1980 р.).

Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта майна від 28.12.2020 р., за ОСОБА_5 зареєстрована на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про наявність підстав для звернення стягнення на це нерухоме майно, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку с, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

За змістом ч. 3 ст. 50 КПК України у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Положеннями ст. 182 ЦК України закріплено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. До цього часу особа, яка здійснює будівництво майна, має право власності на матеріали.

Статтею 440 ЦПК України передбачена можливість звернення стягнення на майно, яке належить боржнику, але право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, тобто аналіз цієї норми свідчить про те, що звернення стягнення на таке майно можливо лише у таких випадках: на момент звернення приватного виконавця до суду із вказаним поданням майно повинне мати статус нерухомого майна (нерухомості), яке прийняте в експлуатацію в установленому законом порядку; на момент звернення приватного виконавця до суду із вказаним поданням таке нерухоме майно повинне належати на праві власності боржнику за виконавчим провадженням, тобто у боржника на цей момент має виникнути право власності на таке нерухоме майно; належність боржнику на праві власності такого об`єкта нерухомого майна має бути документально підтверджена; право власності боржника на таке майно не зареєстровано в установленому законом порядку.

Проте, як видно з матеріалів подання, квартира, на яку виконавець просить звернути стягнення, зареєстрована у встановленому законом порядку та належить на праві приватної власності громадянці ОСОБА_5 , частка 1.

На момент розгляду подання, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували, що ця квартира може належати боржнику, або придбана за кошти стягувача.

На переконання суду, встановлення у описовій частині Постанови Дніпровського апеляційного суду від 17.07.2019 р. по справі № 204/7796/16-ц факту того, що нерухоме майно ОСОБА_5 було придбано за частину коштів, які є спірними та належали стягувачу ОСОБА_2 , не може беззаперечно свідчити про те, що вказане майно фактично належить боржнику ОСОБА_1 і на нього можна звернути стягнення.

Так, згідно ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Частиною 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, наявність певних обставин, встановлених рішенням суду в описовій та мотивувальній частинах, у спорі, в яких зацікавлена особа не брала участь, не може бути підставою для позбавлення права власності цієї особи.

Згідно положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні . Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не доведено обґрунтованості подання та наявності передбачених законом підстав для звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 18, 27, 50, 51, 63 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 258, 259, 260, 261, 440 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання приватного виконавця Біловола В.О. про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів із дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 19 лютого 2021 року о 14 год. 00 хв.

Суддя І.А. Кондрашов