Справа №: 339/54/20
Провадження №: 2-др/343/1/21
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2021 року м. Долина
Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Андрусіва І. М.,
секретаря судового засідання Димид О.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області заяву представника позивача - адвоката Дуткевича Михайла Васильовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №339/54/20 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу,
за участю: представника позивача - адвоката Дуткевича М.В.,
У провадженні суду перебувала справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, на стороні відповідача без самостійних вимог: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15.02.2021 позов задоволено частково.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначив судове засідання на 09.30 год 19.02.2021 в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в м. Долина, вул. Обліски, 115 та представнику позивача, стороні, яка зробила про це відповідну заяву, у строк до 19.02.2021 запропоновано подати докази щодо розміру понесених ним судових витрат.
18 лютого 2021 року від представника позивача - адвоката Дуткевича М.В. до суду надійшла заява, в якій він просить стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 5200 грн витрат на правничу допомогу.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 просив задовольнити подану заяву та стягнути з відповідача понесені ОСОБА_1 витрати у розмірі 5200 грн за надання правничої допомоги при розгляді даної справи.
У судове засідання представник відповідача Державного казначейства України не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи без самостійних вимог Головного управління НП в Івано - Франківській області в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, хоч про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази про понесені судові витрати, дійшов такого висновку.
Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15.02.2021позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
До початку судових дебатів від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. В матеріалах справи наявні та було долучено: договір про надання правової допомоги від 10.01.2020; ордер серії ІФ №087344 від 10.01.2020; квитанцію до прибуткового касового ордера № 11 від 13.02.2020; розрахунок витрат адвоката та квитанцію до прибуткового касового ордера від 17.02.2021.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VІ) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VІ).
Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 134 ч.ч.1,2 ЦПК України передбачено,що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний)розрахунок суми судових витрат ,які вона понесла і які очікує понести в зв"язку з розглядом справи.У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат ,за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст. 141 ЦПК України).
Отже, аналізуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що представником позивача - адвокатом Дуткевичем М.В. при подачі позовної заяви попереднього (орієнтовного)розрахунку суми судових витрат не подано. 18.02.2021 подано розрахунок (акт виконаних робіт) у відповідності до договору від 10.01.2020, проте у вказаному договорі не зазначено вартості одного судового засідання. Як повідомив представник позивача, така домовленість була в нього з клієнтом в усній формі. Дослідивши докази, які підтверджують участь адвоката Дуткевича М.В. в судових засіданнях встановлено, що чотири із восьми судових засідань фактично тривали не більше 15 хвилин, а тому предаствником позивача - адвокатом Дуткевичем М.В. не обґрунтована вартість участі у даних судових засіданнях. Таким чином, суд зазначає, що на підтвердження вартості участі адвоката в судовому засіданні предстаником позивача не подано належних доказів.
Також не надано детального погодинного розрахунку за проведені роботи. Зазначено тільки, що за підготовку та складання позовної заяви йому було сплачено 2000 грн.
Крім того, представником позивача не доведено співмірності складністі справи, ціни позову та виконаних ним робіт (наданих послуг).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд зазначає, що інформація яка міститься у розрахунку ( акті виконаних робіт), зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 09.10.2020 у справі № 509/5043/17.
Таким чином, суд приходить висновку, що підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката немає.
На підставі викладеного, ст.ст. 81, 89, 133, 137, 141 ЦПК України та керуючись ст. 270 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №339/54/20 відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржено безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Додаткове судове рішення складено 19.02.2021
Суддя: І.М.Андрусів