Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2021 р.

м. Київ

справа № 755/19338/21

провадження № 2/755/8812/21

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко Оксани Олександрівни про визнання незаконною та скасування постанови приватного нотаріуса, зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. від 03.11.2021 року, та позивач просить зобов`язати відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2021 року та надати належну правову оцінку усім заповітам, які є в матеріалах спадкової справи № 05/2017, з урахуванням змісту підпунктів 5.2 та 5.3 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та ч. 4 ст. 1254 ЦК України, стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 816,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка залишила на користь ОСОБА_1 заповіт, посвідчений 28.10.2006 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Вороніною С.А. за реєстровим номером 2у-859. Із змісту вищевказаного заповіту вбачається, що померла ОСОБА_2 заповіла позивачу Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Разом з тим, померлою після заповіту, складеного у 2006 році, складено наступні заповіти: від 27.03.2014 року, відповідно до якого померла заповіла все своє майно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від 07.04.2016 року, відповідно до якого померла заповіла все своє майно ОСОБА_5 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2021 року у справі № 755/7546/17 визнано недійсними заповіт від 27.03.2014 року, відповідно до якого померла заповіла все своє майно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від 07.04.2016 року, відповідно до якого померла заповіла все своє майно ОСОБА_5 . Рішення суду мотивовано тим, що в момент посвідчення заповітів ОСОБА_2 через психічні захворювання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що згідно наведених положень ст. 225 ЦК України дає підстави для визнання оскаржуваних правочинів недійсними. Враховуючи факт визнання недійсними заповітів, які були складені померлою пізніше, з підстав, визначених статтею 225 ЦК України, дія заповіту, складеного на користь позивача в 2006 році, відновила свою дію в розумінні ч. 4 ст. 1254 ЦК України, оскільки саме такий випадок був визначений законодавцем як виняток із загального правила. 28.10.2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак 03.11.2021 року нотаріусом прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи постанову тим, що у разі визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом та чинність попереднього заповіту не відновлюється. Разом з тим, позивач вважає, що відповідачем неправомірно не застосовано положення ч. 4 ст. 1254 ЦК України, якою в силу закону відновлено дію заповіту померлої від 2006 року, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко Оксани Олександрівни про визнання незаконною та скасування постанови приватного нотаріуса, зобов`язання вчинити дії, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 19 листопада 2021 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що в ідповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Судом встановлено, що 28.10.2006 року ОСОБА_2 склала Заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2у-859, відповідно до якого спадкодавець заповіла належну їй на праві особистої власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 . (а.с. 7-8, 9)

27.03.2014 року ОСОБА_2 склала Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Максимовою О.О., зареєстрований в реєстрі за № 1560, відповідно до якого спадкодавець заповіла все своє майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 10)

07.04.2016 року ОСОБА_2 склала Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 506, відповідно до якого спадкодавець заповіла все своє майно ОСОБА_5 (а.с. 11)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2021 року у справі № 7546/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.09.2021 року, визнано недійсним заповіт складений ОСОБА_2 27 березня 2014 року на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Максимовою О.О., реєстровий номер 1560. Визнано недійсним заповіт складений ОСОБА_2 07 квітня 2016 року на користь ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., реєстровий номер 506. Визнано недійсним спадковий договір, укладений 7 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О. , реєстровий номер 504. (а.с. 12-18, 19-21)

Відповідно до ч. 4 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2021 року у справі № 7546/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.09.2021 року, суди дійшли висновку, що, виходячи з фактично встановлених судом обставин справи, та наданих доказів щодо них, згідно відомостей, викладених у вказаному акті по проведеній експертизі, суд прийшов до висновку про доведеність того, що в момент посвідчення оспорюваних заповіту та договору від 27.03.2014 р. та від 07.04.2016 р. ОСОБА_2 через психічні захворювання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що згідно наведених положень ст. 225 ЦК України дає підстави для визнання оскаржуваних правочинів недійсними.

28.10.2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 на підставі заповіту від 28.10.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2у-859. (а.с. 22)

03.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вказуючи на те, що відповідно до статті 1254 ЦК України та п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом та чинність попереднього заповіту не відновлюється. (а.с. 26)

Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

Якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку, керуючись положеннями статті 1254 ЦК України (підпункт 5.2 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку).

Згідно з частиною третьою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій.

Аналіз вищезазначених норм права свідчить, що нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, нотаріусу заборонено лише безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з частиною четвертою статті 1254 Цивільного кодексу України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: частина четверта статті 1254 ЦК України стосується тільки тих випадків, за яких новий заповіт визнано недійсним через дефект волі заповідача на підставі статті 225 ЦК України (заповідач у момент вчинення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними) чи статті 231 ЦК України (заповіт вчинено під впливом насильства), дія попереднього заповіту відновлюється. (постанова Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19)

Відповідно до частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.

При цьому суди не звернули увагу на те, що суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.

Нотаріус вносить відповідну інформацію у Спадковий реєстр на підставі рішення суду про визнання його дій неправомірними чи у зв`язку зі скасуванням судом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконною та скасування постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. від 03.11.2021 року про відмову позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2006 року, - оскільки судом встановлено, що наступні за заповітом ОСОБА_2 від 28.10.2006 року заповіти від 27.03.2014 року та від 07.04.2016 року визнано рішенням суду недійсними на підставі статті 225 ЦК України (заповідач у момент вчинення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними), тому положення ч. 4 ст. 1254 ЦК України щодо не відновлення чинності попереднього заповіту у разі визнання недійсними нових заповітів, не підлягає застосуванню при розгляді питання про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 за заповітом ОСОБА_2 від 28.10.2006 року. Таким чином, відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.11.2021 року надано хибну оцінку заповіту ОСОБА_2 від 28.10.2006 року, керуючись положеннями статті 1254 ЦК України (підпункт 5.2 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку).

Разом з тим, суд не убачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2021 року та надати належну правову оцінку усім заповітам, які є в матеріалах спадкової справи № 05/2017, з урахуванням змісту підпунктів 5.2 та 5.3 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та ч. 4 ст. 1254 ЦК України, - оскільки суд не наділено правом надання вказівок органу на вчинення дій, які належать до його повноважень, тобто суд не наділено правом давати вказівки нотаріусу задля подальшого вирішення нею питань, які безпосередньо належать до компетенції нотаріуса. Таким чином, суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції, в тому числі щодо вирішення питання вчинення нотаріальних дій при прийнятті рішення про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відповідає висновку, наведеному у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко Оксани Олександрівни про визнання незаконною та скасування постанови приватного нотаріуса, зобов`язання вчинити дії є такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з урахування часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Доказів понесення позивачем інших судових витрат до матеріалів справи не долучено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 225, 1254 Цивільного кодексу, ст.ст. 49, 50, 67 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 2, 4, 6-13, 77, 81, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко Оксани Олександрівни про визнання незаконною та скасування постанови приватного нотаріуса, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко Оксани Олександрівни від 03.11.2021 року.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко Оксани Олександрівни (м. Київ, вул. І. Миколайчука, б. 13-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 16 грудня 2021 року.

Суддя: В.І. Галаган