БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 4-с/356/2/21
Справа № 356/177/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді - Голік Г.К.

за участю секретаря судового засідання- Бейгул Л.М.

представників заявника ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березань скаргу ОСОБА_3 на дії та рішення Державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни , заінтересовані особи: Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про визнання незаконними дій державного виконавця та скасувати повідомлення від 11.12.2020 про повернення виконавчого документу

ВСТАНОВИВ:

22.01.2021року до Березанського міського суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_3 на дії та рішення Державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни, заінтересовані особи: Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про визнання незаконними дій державного виконавця та визнання не законними та скасувати повідомлення від 11.12.2020 про повернення виконавчого документу.

В обґрунтування скарги, зазначено, що 20.11.2018 року Березанським міським судом Київської області було винесено рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТКБ «Приватбанк», 3-особа: Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про захист порушених прав споживача, розірвання договору банківського дебетового карткового рахунку та про повернення залишку грошових коштів, позов задоволено частково: договір банківського дебетового карткового рахунку № НОМЕР_1 від 13.02.2009 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 розірвати, в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми в розмірі 14,93грн., яка залишилась на відкритому картковому рахунку - відмовлено.

03.12.2020 року, згідно вищезазначеного рішення було видано виконавчий лист та пред`явлено його стягувачем на виконання до Печерського районного відділу ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ. 11.12.2020р. державним виконавцем Левіцькою А.С., було винесено та направлено стягувачу повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що виконавчий документ не містить заходів примусового виконання рішень. Зі змісту резолютивної частини рішення у справі №356/177/18 вбачається, що по своїй суті дане рішення є рішенням немайнового характеру , яке зобов`язує боржника вчинити певні дії , а саме :Розірвати договір банківського дебетового карткового рахунку № НОМЕР_1 від 13.02.2009 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 тобто, резолютивна частина рішення містить чітке зобов`язання , яке необхідно вчинити боржнику ; у виконавчому листі визначений боржник, на якого покладається обов`язок щодо виконання цього рішення немайнового характеру, а саме розірвати договір банківського дебетового карткового рахунку № НОМЕР_1 від 13.02.2009 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 . Аналіз вищенаведених норм та зміст виконавчого листа №356/177/18 виданий Березанським міським судом Київської області від 03.12.2020 року дає підстави для висновку , що даний виконавчий лист відповідає вимогам до виконавчого документа. Встановленим ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» , оскільки у ньому чітко вказано ті дії , які боржника зобов`язано вчинити та спосіб їх виконання , а порядок виконання рішень такого характеру встановлено ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження». Таким чином, повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є помилковим, незаконним та таким, що грубо порушує її інтереси, як стягувача. Тому просить суд визнати незаконними дії виконавця Печерського районного відділу ДВС у м. Києві Левицької А.С. ,а також, визнати незаконними та скасувати повідомлення державного виконавця Левіцької А.С..

Представники заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали скаргу в повному обсязі ,крім того зауважили ,що повідомлення від 11.12.2020, яке отримала ОСОБА_3 не містить підпису державного виконавця, просили скаргу задоволити.

Державний виконавець Левіцька А.С. належним чином повідомлена про час та місце розгляду скарги в судове засідання не з`явилась.

Представник АТ КБ «Приватбанк» належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги в судове засідання не з`явився. 16.02.2021 на електронну адресу суду направив відзив , в якому просить відмовити в задоволенні скарги , обґрунтовуючи тим , що повністю погоджується з рішенням Державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни , яким скаржнику було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання, оскільки вважає , що ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено виконавче провадження як завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)- сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб , що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах , у межах повноважень та у спосіб , що визначені Законом.Ст.10 Закону встановлено ,що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти , цінні папери, інше майно, корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної власності, інше майно боржника. Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону визначено , що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку ,які встановлені виконавчим документом і цим Законом. П.7 ч.4 ст.4 Закону визначено , що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби,приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення , якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення. На підставі викладеного просить суд у скарзі ОСОБА_3 відмовити в зв`язку з не обґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд заслухавши представників заявниці, дослідивши матеріали скарги, вважає що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 20.11.2018, яке набрало законної сили у справі № 356/177/18 ухвалено: Розірвати договір банківського дебетового карткового рахунку № НОМЕР_1 від 13.02.2009 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 .

В частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 14,93 грн., яка залишилась на відкритому на її ім`я згідно договору карткового рахунку № НОМЕР_1 від 13.02.2009 року банківському картковому рахунку відмовити. (а.с. 138-142).

03.12.2020 представником позивача було отримано виконавчий лист (а.с. 148).

11.12.2020 державний виконавець Левіцька А.С. винесла повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. З тексту повідомлення вбачається, що виконавчий лист № 356/177/18 виданий 03.12.2020 повертається стягувачу на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», яку стягувач отримав 14.01.2021року (а.с.169-171 ). Повідомлення не містить підпису державного виконавця.

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтями 12, 13, 81 та 83ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.

Повертаючи виконавчий документ без прийняття до виконання державний виконавець послався на те, що у виконавчому документі не передбачені заходи примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) судові накази; 3) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 4) виконавчих написів нотаріусів; 5) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 7) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 8) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 9) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 10) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.2009 року судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України, обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 зі змінами та доповненнями.

На підставі викладеного, суд зазначає, що захід примусового виконання визначений резолютивною частиною рішення Березанського міського суду Київської області від 20.11.2018 та повернення виконавчого документа без прийняття до виконання грубо порушує право стягувача на примусове виконання рішення суду та також є недопустимим з огляду на вимоги, визначені ст.18 ЦПК України, у зв`язку з чим повідомлення про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, суд зазначає, що вимоги про визнання дій неправомірними та скасування повідомлення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни від 11.12.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 83, 447-451 ЦПК України, ст. ст. 3, 10, 18, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 18, 19, 129-1 Конституції України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 , задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни щодо винесення повідомлення від 11.12.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення від 11 грудня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, винесене державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцькою Аллою Сергіївною.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Г. К. Голік