головуючий у суді І інстанції Притула Н.Г.
провадження № 22-ц/824/1221/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни, третя особа: Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут», про визнання постанови незаконною, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до приватного нотаріуса КМНО Буждиганчук Є.Ю., третя особа: АТ «Український нафтогазовий інститут», у якому просив визнати незаконною постанову приватного нотаріуса КМНО Буждиганчук Є.Ю. від 21 січня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії; зобов`язати приватного нотаріуса КМНО Буждиганчук Є.Ю. вчинити нотаріальну дію - посвідчити договір купівлі-продажу 36/100 гуртожитку загальною площею 387,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 і де продавцем є АТ «Український нафтогазовий інститут» а покупцем - ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що третій особі належить на праві власності 34/100 частини об`єкту нерухомого майна, а саме: гуртожиток загальною площею 387,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , інша частина будинку належить на праві власності ПАТ «Укрнафта».

ПАТ «Укрнафта» було запропоновано в порядку статті 362 ЦК України придбати частку будинку, проте відповідь на пропозицію не надійшла.

15 квітня 2019 року позивач, як покупець та третя особа як продавець звернулись до відповідача для вчинення нотаріальної дії - посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної частини об`єкту нерухомості.

16 квітня 2019 року відповідач Постановою відмовив третій особі та позивачу у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу на тій підставі, що відчужуваний об`єкт є гуртожитком на який розповсюджується дія введеного пунктом 3 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мораторію на відчуження у будь-який спосіб гуртожитків як об`єктів нерухомого майна.

Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача та вважає Постанову незаконною, оскільки у 2004 році третя особа забезпечила усіх постійно проживаючих у гуртожитку мешканців індивідуальним житлом. З 01 січня 2012 року і по даний час зареєстровані фізичні особи в гуртожитку не обліковуються, а тому в об`єкті нерухомості відсутні будь-які мешканці та немає осіб на захист прав яких направлений Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». А тому, позивач зазначає, що на гуртожиток не поширюються вимоги зазначеного Закону та сама по собі назва відчужуваного об`єкта нерухомості як «гуртожиток» не є свідченням автоматичного розповсюдження на цей об`єкт встановленого Законом мораторію.

Також, позивач зазначає, що зазначене обмеження розповсюджується не на всі гуртожитки, а лише на відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів (до 01 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти.

Проте у 1971 році інститутом «Укрдіпрошахт», правонаступником якого є третя особа, було побудовано виробничий корпус № 2 інституту (триповерховий лабораторно-виробничий корпус). В подальшому у тому ж 1971 році у зв`язку з необхідністю розміщення молодих спеціалістів отримано відповідний дозвіл на переобладнання виробничого корпусу № 2 - на гуртожиток готельного типу. Отже, гуртожиток як об`єкт нерухомого майна було створено в результаті переобладнання, раніше побудованого виробничого корпусу, яке не є будівництвом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що оскільки нотаріусом при вчиненні нотаріальної дії було встановлено, що об`єкт нерухомості є «гуртожитком» та на нього поширюється діючий на час звернення до нотаріуса мораторій і відчуження належного AT «Український нафтогазовий інститут» гуртожитку, що розташований в місті Києві за адресою: АДРЕСА_1 суперечить законодавству України, нотаріус правомірно відмовила у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції фактично ухилився від здійснення правосуддя і постановив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню. Назва відчужуваного об`єкта нерухомості як «гуртожиток» не може свідчити про розповсюдження на нього встановленої Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мораторієм заборони. Встановлений пунктом 3 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мораторій розповсюджується не на будь-які гуртожитки, а лише на відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів (до 01 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти - тобто на гуртожитки «першого типу».

Представник приватного нотаріуса КМНО Буждиганчук Є.Ю. - адвокат Шульженко І.В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає скаргу достатньо обґрунтованою, з огляду на те, що хоча рішення суду першої інстанції й постановлено умовно на користь відповідача, проте у будь-якому випадку таке рішення не відповідає вимогам щодо законності і обґрунтованості.

Також, зазначає, що вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обмежився лише загальним надуманим твердженням про те, що суд не уповноважений встановлювати правовий статус об`єкта нерухомості та не взяв до уваги, що предметом спору фактично є тлумачення чинного законодавства, зокрема Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року № 500-VI та встановлення того, чи підпадає належний АТ «Український нафтогазовий інститут» об`єкт нерухомого майна із назвою (тип нерухомого майна) згідно реєстраційних документів як «гуртожиток» правовій дефініції «гуртожиток», вжитій у Законі № 500-VI і саме щодо якої встановлено мораторій.

АТ «Український нафтогазовий інститут» подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що повністю підтверджує викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі обставини з огляду на таке. Суд першої інстанції в цілому правильно встановив ці обставини в оскаржуваному рішенні, проте в порушення норм процесуального права фактично ухилився від здійснення правосуддя, що в свою чергу призвело до порушення норм матеріального права як незастосування закону, який підлягав застосуванню. Також зазначає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню як незаконне та необґрунтоване.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Позивач, як покупець та третя особа як продавець звернулись до відповідача для вчинення нотаріальної дії - посвідчення договору купівлі-продажу частини об`єкту нерухомості, 36/100 гуртожитку загальною площею 387,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що Постановою від 16 квітня 2019 року приватний нотаріус КМНО Буждиганчук Є.Ю. відмовила АТ «Український нафтогазовий інститут» та ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії: посвідченні договору купівлі-продажу 36/100 частини об`єкту нерухомості, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінивши подані для вчинення нотаріальної дії документи:

Свідоцтво про право власності на гуртожиток площею 1091,300 кв.м., який розташований в м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 , серії ЖБ № 010001213, виданого 12 лютого 1998 року Головним управлінням житлового господарства та майна міста Київської міської державної адміністрації, із відмітками приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Олексюк Ю.Е. про відчуження за договором купівлі-продажу від 30 січня 2001 року за реєстр. № 175 частини (64/100) об`єкту нерухомого майна;

Реєстраційне посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації від 26 лютого 1998 року про реєстрацію за № 9443 домоволодіння АДРЕСА_1 ;

договір купівлі-продажу частини гуртожитку від 30 січня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюк Ю.Е. за реєстр. № 175

приватний нотаріус зазначив в оскаржуваній Постанові про те, що належна AT «Український нафтогазовий інститут» відчужувана 36/100 частина об`єкту нерухомості, - являє собою гуртожиток.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом про визнання незаконною постанови приватного нотаріуса, позивач не заперечуючи обставину, що об`єкт нерухомості зареєстрований як гуртожиток, зазначав, що фактично об`єкт нерухомості не використовується як гуртожиток та був побудований як виробничий корпус № 2 інституту (триповерховий лабораторно-виробничий корпус), а в подальшому був переобладнаний на гуртожиток готельного типу.

На підтвердження зазначених обставин позивач додав до позовної заяви:

· лист Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 червня 2018 року № 109/05/50-5890 з якого вбачається, що в період з 04 квітня 2016 року по час надання відповіді не здійснювалась реєстрація місця проживання фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_1 ;

· рішення Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 15 січня 1951 року № 104 із планом земельної ділянки (А-12708) з якого вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 площею біля 0,25 га виділялась під будівництво лабораторного корпусу;

· акт, затвердженого 16 жовтня 1973 року директором інституту «УкрНДІПНД» згідно з яким було прийнято в експлуатацію гуртожиток інституту по вул. Кудрявський узвіз, 5 обладнаного у приміщенні виробничого корпусу № 2;

· лист інституту «УкрНДІПНД» від 30 жовтня 1973 року № 4944;

· рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної Ради депутатів трудящих м. Києва від 11 жовтня 1971 року № 1195, яким було надано дозвіл Державному науково-дослідному і проектному інституту нафтової промисловості переобладнати триповерховий виробничий корпус № 2 по Кудрявському узвозу № 5 під будинок готельного типу для молодих фахівців загальною площею 1050 кв.м.;

· рішення Київської міської Ради депутатів трудящих від 04 лютого 1974 року № 156, яке надавав дозвіл Державному науково-дослідному і проектному інституту нафтової промисловості переобладнати триповерховий виробничий корпус № 2 по Кудрявському узвозу № 5 під будинок готельного типу для молодих фахівців загальною площею 1050 кв.м.;

· історико-архітектурна довідка (Київ-2000) «Гуртожиток молодих спеціалістів-нафтовиків, 1971-1973 pp.», затверджена Головним управлінням містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду враховує таке.

Стаття 1 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (частина 1 статті 3 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно із статтею 34 цього Закону, нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо).

Колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що для запобігання порушенню законності та охорони прав громадян і юридичних осіб важливе значення мають урегульовані законодавством підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій (стаття 49 Закону України «Про нотаріат»).

Стаття 49 цього Закону регулює загальні підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, що їх можна виділити у дві групи. Перша група - це підстави, які взагалі не дають можливості вчинити нотаріальні дії. До другої групи відносять підстави, які не дають можливості вчинити нотаріальну дію в якийсь момент, але після їх усунення вчинення нотаріальної дії стає можливим.

Таким чином, до першої групи підстав відмови належать: вчинення дії, що суперечить закону; подання документів для вчинення нотаріальної дії, які суперечать закону або містять відомості, що принижують честь і гідність громадян; суперечність цілям, указаним у статуті чи положенні угоди, що укладається від імені юридичної особи; якщо вчинення дії взагалі не входить до компетенції нотаріальних органів.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Пунктом 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (із останніми змінами, внесеними Законом України від 15 січня 2019 року № 2669-VIII, які набрали чинності 08 лютого 2019 року) з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх незаконного виселення із займаних ними на визначених цим Законом правових підставах жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів (до 01 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти, запроваджується мораторій на виселення з гуртожитків мешканців (крім виселення мешканців гуртожитків за рішенням суду) та відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків:

що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності

або увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), з дня опублікування цього Закону до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як об`єктів нерухомого майна, житлових комплексів та/або їх частин, їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна, а також відповідних земельних ділянок та їх прибудинкових територій на користь фізичних чи юридичних осіб приватного права.

Таким чином, Законом України від 04 вересня 2008 року № 500-VI запроваджено мораторій на відчуження гуртожитків, який діє до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

В свою чергу схваленою розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 578-р «Концепцією Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2019-2021 роки» визначено строк виконання цієї програми: 2019-2021 роки.

Відповідно до закону відмова у вчиненні нотаріальної дії або неправильне її вчинення можуть оскаржуватися в суді (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Переглядаючи законність і обґрунтованість судового рішення апеляційний суд виходить з того, що нотаріальні дії повинні вчинятися у суворій відповідності з встановленою законом компетенцією і порядком їх вчинення.

Оскільки приватним нотаріусом при вчиненні нотаріальної дії було встановлено, що об`єкт нерухомості є «гуртожитком» та на нього поширюється діючий на час звернення до нотаріуса мораторій і відчуження належного AT «Український нафтогазовий інститут» гуртожитку, що розташований в місті Києві за адресою: АДРЕСА_1 суперечить законодавству України, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приватний нотаріус правомірно відмовила у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості.

Колегія апеляційного суду також звертає увагу на те, що у суду відсутні повноваження на зобов`язання приватного нотаріусу вчинити нотаріальну дію.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 лютого 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

Є.М. Суханова