Справа № 275/1180/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Миколайчука П.В.,

із секретарем судового засідання Довгаленко О.І.,

з участю представника позивача адвоката Нестеренка М.М.,

представника відповідача адвоката Коновал О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання.

В обґрунтування позову посилається на те, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , на даний час їй виповнилося 76 років і вона являється непрацездатною та потребує матеріальної допомоги. Сама позивачка не в змозі матеріально себе забезпечити, оскільки пенсія становить лише 2377,11 грн., а з урахуванням її віку роботи вона знайти не може. Не зважаючи на те, що вона на протязі всього життя піклувалася про свого сина ОСОБА_3 , допомоги від нього не отримує, хоча відповідач на даний час є громадянином Федеративної республіки Німеччина, має постійний і високий дохід - близько 10 000,00 євро в місяць. Виходячи з наведеного, просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 28000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня подання позову до суду і довічно.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.12.2021 позов було залишено без руху, на виконання якої 04.01.2021 до суду було надано уточнену позовну заяву.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 11.01.2021 відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 28.01.2021 постановлено звернутися до компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина з проханням вручити відповідачу процесуальні документи на підставі ст. 499 ЦПК України відповідно до умов Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року. В зв`язку з цим провадження у цивільній справі зупинено.

Ухвалою суду від 27.05.2021 провадження по справі поновлено в зв`язку з виконанням судового доручення.

18.06.2021 від представника відповідача адвоката Коновал О.В. до суду надійшов відзив. Свої заперечення щодо позову представник відповідача мотивує тим, що позивач отримує пенсію у розмірі 2377,11 грн. за станом на листопад 2020, в той час як прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2021» у 2021 в Україні становить 1769 грн., отже, пенсія позивача перевищує прожитковий мінімум. Також, при купівлі-продажу квартири від 07.12.2015 відповідач передав своїм батькам значну суму коштів - 989 723,00 грн., яка є достатньою для забезпечення життєвих потреб позивача значний період часу. Також, відповідач є інвалідом 2-ї групи безстроково у зв`язку із перенесеним онкозахворюванням та трансплантацією кісткового мозку, що вимагає пожиттєвого прийняття ліків для пригнічення імунітету. Крім того, відповідач не є єдиною дитиною позивача, та, відповідно, позивач має право одержувати утримання від другого сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відзиві зазначено, що ОСОБА_4 є повнолітнім та працездатним, є керівником та засновником ПП «Гід» із статутним капіталом 250000,00 грн., працює керівником ТОВ «Ангеліна і компанія», має на праві власності нерухомість у м. Київ - квартиру у буд. АДРЕСА_1 та нежилі приміщення №№1,2,3 (групи приміщень № 24) (по літ. В) у буд. АДРЕСА_2 , тобто має змогу також забезпечувати матір. Також, щодо посилань позивача на мінімальний розмір заробітної плати у ФР Німеччина, то хоча позивач і зазначає що вказана інформація є публічною, проте не наводить жодного офіційного та загальнодоступного джерела такої інформації. У заяві до уточненої позовної заяви представник позивача посилається вже на те, що інформація щодо доходів відповідача є особистою та конфіденційною, та відома позивачу з розмов з відповідачем, тож відповідач сам має спростовувати твердження позивача, викладені у позовній заяві. Однак, інформація щодо мінімального розміру заробітної плати у ФР Німеччина судом загальновідомою не визнавалася, так само, як не існує презумпції значних (порівняно з Україною) доходів у осіб, які є іноземцями/постійно проживають за кордонами України. Враховуючи вказане, вказувала на недоведеність потреби позивача в матеріальній допомозі, на можливість надання такої допомоги іншим сином, а тому просила у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 15.07.2021, 03.08.2021, 27.08.2021, 16.09.2021 за клопотаннями сторін судом вирішувались питання про витребування та долучення додаткових доказів.

Позивачка ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, в зв`язку з участю її представника, суд розглядає справу без участі позивача.

Представник позивача адвокат Нестеренко М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Додатково зазначив, що позивачка є особою похилого віку, проживає сама, чоловік (батько відповідача) помер, тому розміру пенсії об`єктивно не вистачає їй для нормального проживання. Щодо продажу в 2015 році нерухомості, то вказав, що позивачка кошти не отримувала, кошти залишились в відповідача, одночасно вказав, що висока ціна на нерухомість, яку придбав відповідач, підтверджує його високі доходи. Вказав, що раніше відповідач допомогу надавав, однак вже тривалий час вони майже не спілкуються та не отримують кошти. Зазначив, що йому не відомо чи надає допомогу інший син позивачки. Просив позов задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, з технічних причин не зміг взяти участь в ньому в режимі відеоконференції, в зв`язку з участю у справі представника відповідача, суд розглядає справу без участі позивача.

Представник відповідача адвокат Коновал О.В. в судовому просила відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Додатково пояснила, що відповідач хоч і має статус приватного підприємця в Німеччині, однак не має регулярних і високих доходів, так як хворіє на тяжку хворобу і обмежено працездатний. Зазначила, що позивачка хоч і є особою похилого віку, проте отримує субсидію та пенсію в розмірі, більшому за прожитковий мінімум, більше 3000 грн., також отримала кошти за продаж квартири в 2015 році, має іншого сина, а тому не є такою, що потребує матеріальної допомоги. Вказала на необгрунтування в позові свого неналежного матеріального стану чи розміру своїх витрат, а документи про лікування стосуються періоду 2015 року, коли відповідач і перебував в Україні та надавав допомогу. Вказала, що між синами позивачки існують напружені відносини, тому даний позов відповідач і розцінює як результат впливу свого брата, а не як бажання самої матері. Просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з свідоцтвом про народження, виданим (повторно) 10.12.2020 Брусилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис № 1578, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його матір`ю є позивачка ОСОБА_1 (а.с. 7).

Згідно копії свідоцтва про шлюб виданого (повторно) 03.12.2020 Брусилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), 27.08.1967 Виконавчим комітетом Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (прізвище до державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ), актовий запис № 24 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 01.06.2020 виконавчим комітетом Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, актовий запис 14 (а.с. 6).

Згідно виписки № 798 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в березні 2015 року позивачка зверталася до лікарняного закладу (а.с. 8).

Згідно довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.11.2020 № 1228, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає одна за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9).

Згідно довідки про доходи № 7261 9125 3582 0214, яка видана ОСОБА_1 в тому, що вона перебуває на обліку в Коростишівському об`єднаному управлінні ПФУ в Житомирській області і отримує пенсію за віком, сума якої за період з 01.06.2020 по 30.11.2020 складає 14250, 08 грн., тобто за місяць в середньому - 2377.11 грн. (а.с. 10).

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2015, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 продали ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 за ціною 989 723 грн. (а.с. 20-21).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 , останній має у власності квартиру у буд. АДРЕСА_1 та нежилі приміщення № № 1,2,3 (групи приміщень № 24) (по літ. В) у буд. АДРЕСА_2 (а.с. 59).

Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 є засновником Приватного підприємства «Гід» та є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Ангеліна і компанія» (а.с. 60-61).

Згідно виписок з історії хвороби амбулаторного, стаціонарного хворого № 17021, довідок про стан здоров`я від 29.08.2008 та 15.06.2021, медичного заключення від 16.12.2004, ОСОБА_2 переніс онкозахворювання з трансплантацією кісткового мозку (а.с. 65-68, 76-81).

Згідно посвідчення № НОМЕР_1 виданого 29.09.1992, ОСОБА_2 є інвалідом дитинства ІІ групи безстроково (а.с. 69).

Згідно відповіді Брусилівського відділу № 1 Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 24.06.2021 № 326/01, на адвокатський запит ОСОБА_8 , повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на період з 2015 року по даний час не перебуває на обліку та не отримує жодних державних соціальних допомог та пільг, з 01.01.2016 перебуває на обліку як отримувач житлової субсидії на житлово-комунальні послуги (а.с. 142).

Згідно відповіді голови правління ОСББ «А.Ахматової 45» від 22.06.2021 № 42/06-2021 на адвокатський запит ОСОБА_8 , повідомлено, що ОСОБА_4 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_5 та має заборгованість за комунальні послуги, яка стягується відповідно до судового наказу виданого Дарницьким районним судом м.Києва від 25.01.2021 по справі № 753/500/21 (а.с. 143-144).

На виконання ухвали суду від 03.08.2021 про витребування доказів Відділом перерахунків пенсії № 2 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надано довідку № 108/02.12 від 12.08.2021, згідно якої ОСОБА_1 отримує пенсію за віком в розмірі: за липень 2021 та за серпень 2021 - по 2 781, 61 грн. (а.с. 189); Брусилівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) 28.08.2021 надано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, згідно якого ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 201-203).

На виконання ухвали суду від 16.09.2021 про витребування доказів Головним управлінням державної Податкової служби у м.Києві за № 40705/5/26-15-12-06-23 від 23.09.2021 надано відповідь про те, що в інформаційних ресурсах Головного управління ДПС у м.Києві неможливо однозначно ідентифікувати ОСОБА_4 та надати запитувану інформацію (а.с. 241-242).

Довідками з Реєстру підприємців магістрату м. Лампертхайм від 27.07.2021 та 30.07.2021 підтверджується статус відповідача як приватного підприємця у РФ Німеччина (а.с. 180-183). Іншими довідками підтверджується те, що ОСОБА_2 не повідомляв компетентним органами Німеччини про отримання доходів від комерційно діяльності та не сплачував податків (а.с.21-22 т. 2). Щодо вказаного письмового доказу представник позивачка зазначив про сумніви в його достовірності, так як документ, хоч і перекладений належним чином, однак не містить печатки та всіх реквізитів. Воднчоас, оцінюючим вказаний доказ, суд зазначає, що дані документи на іноземній мові містять факсиміле підписанта, дату їх видачі та реквізити органу, що його видав, жодних доказів недостовірності даного документу суду не надано, а тому суд приймає як належний доказ дані відомості і їх офіційний переклад.

Інших письмових доказів щодо суті спору матеріали справи не містять. При цьому суд сприяв сторонам у реалізації свої процесуальних права, зокрема - щодо витребування доказів за клопотанням сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні"діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

З дітей, які ухиляються від виконання цих обов`язків, на підставі судового рішення утримуються аліменти у розмірі, передбаченому на аліментні виплати батьків дітям.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 СК України, якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Аналогічна правова позиція була викладена Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 5 вересня 2019 року по справі № 212/1055/18-ц.

За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

На підставі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розмірі: з 1 липня 2021 року - 1854 грн., а з 1 грудня 2021 року - 1934 грн.

Отже, судом встановлено, що протягом 2020-2021 років ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі більше ніж визначений законом для осіб, які втратили працездатність.

При цьому суд констатує, що той факт, що ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі, який перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність та отримує субсидію, не є достатньою підставою для висновку про відсутність у неї потреби матеріальної допомоги, на що вказує відповідач, оскільки положення ст. 202, 203 СК не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів.

Також, оскільки обов`язок повнолітніх дітей щодо утримання своїх непрацездатних батьків не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу, то суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неможливості ОСОБА_2 надавати допомогу матері через неотримання відповідачем доходів від своєї підприємницької діяльності та стану здоров`я відповідача, оскільки такі обставини не є такими, що звільняють відповідача від обов`язку по сплаті аліментів, хоч і враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Згідно вимог ст. 205 СК суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто, як вбачається з положень ст. 205 СК України, саме по собі існування іншого сина у позивачки, ОСОБА_4 , до якого позивачкою не заявлено вимог про стягнення аліментів, судом може братись до уваги при визначенні розміру аліментів на утримання батьків, однак така обставина не звільняє відповідача від самого обов`язку по сплаті аліментів.

Суд в ході розгляду справи встановив, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , отримує невелику пенсію в розмірі 2 781, 61 грн. на місяць, її чоловік помер, проживає сама, відомостей про отримання нею будь-якої допомоги від обох синів - суду сторонами не надано, а отримувана субсидія, за своєю суттю, покриває лише витрати позивачки по утриманню житла, тобто лише один з видів витрат позивачки.

З огляду на перелічене та враховуючи непрацездатність і похилий вік позивачки, яка з доходів отримує лише пенсію, і якої, вочевидь, не вистачає на задоволення в повній мірі матеріальних потреб ОСОБА_1 , то суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є такою, що потребує матеріальної допомоги.

Отже, ОСОБА_2 в силу вимог ст. 202 СК України зобов`язаний утримувати свою непрацездатну матір, при цьому судом не встановлено підстав, передбачених ст. 204 СК, для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримувати непрацездатну позивачку, а суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача на утримання позивачки.

При вирішенні спору суд також враховує правові позиції у даній категорії справ, викладені Верховним Судом у постанові 18 листопада 2020 року по справі № 757/52096/18 та у постанові від 10 червня 2019 року по справі № 761/35717/16ц, які суд застосовує при вирішенні даного спору на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

При визначенні розміру аліментів, які слід стягувати з відповідача, суд враховує наступне.

Позивачкою в заявах по суті справи та її представником в судовому засіданні всупереч своїх процесуальних обов`язків, передбачених ч.2 ст.43, ст. 81 ЦПК України не надано суду жодних доказів щодо розміру витрат позивачки на своє проживання чи обгрунтованого розрахунку її потреб у таких витратах, тим паче - у розмірі 28 000 гривень, зазначеному в позовних вимогах.

Також суд погоджується з доводами представника відповідача та вважає недоведеним розмір середньомісячного доходу відповідача в сумі 10 000 Євро, який позивачка розраховувала на підставі середньогодинної ставки в ФР Німеччина, оскільки, по перше, позивачкою не зазначено відомості, з яких взято вказану норму оплати праці, а по-друге - висновок про отримання відповідачем доходів на підставі усереднених показників є лише припущенням, на чому не може грунтуватися доказування (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Крім того, факт здійснення відповідачем підприємницької діяльності сам по собі спростовує можливість розрахунку його доходів на підставі усереднених показників заробітної плати.

Інші додані до позову докази не обгурунтовують потребу позивачки саме в такому розмірі аліментів, які вона просить стягнути з відповідача, крім того, всупереч вимог ст. 43 ЦПК України, в позові позивачка не повідомляла суд про наявність іншої дитини, яка має змогу сплачувати аліменти, не обгрунтувала підстав для стягнення такого великого розміру аліментів лише з одного зі своїх синів. В судовому засіданні представником позивача також додатково не було обугрунтовано вказані вище обставини, а правом на участь в судовому засіданні особисто та дачу пояснень суду позивачка не скористалась.

Таким чином, враховуючи відсутність інформації про офіційні доходи відповідача, його стан здоров`я, враховуючи наявність у позивачки іншої повнолітньої дитини, а також зважаючи на ненадання суду належного обгурнтування розміру аліментів, в отриманні яких у позивачки є потреба, враховуючи розмір прожиткового мінімуму в Україні, вік позивачки і відомості про її доходи, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно, оскільки саме такий розмір аліментів є обгрунтованим та справедливим у даному спорі.

Відтак суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь в розмірі 1000 гривень щомісячно, а в іншій частині позовних вимог у задоволенні позову суд відмовляє.

При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також врахує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Вказана позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

Оскільки нормами СК України не визначено, з якого часу підлягають присудженню аліменти аліментів на утримання непрацездатних батьків, то суд застосовує ч.1 ст. 10 СК України та за аналогією закону, а саме ст. 191 СК України, вважає, що аліменти підлягають стягненню з дня подачі позову, тобто з 22.12.2020.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв`язку зі звільненням позивачки від сплати судового збору при зверненні до суду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат позивачка на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, на підтвердження понесення витрат позивача на правничу допомогу суду надано лише копію квитанції про сплату вказаних витрат адвокату Нестеренку М.М. (а.с.11), який брав участь в розгляді справи, та ордер від 04.01.2021. Однак матеріали справи не містять договору про правничу допомогу між позивачкою та адвокатом, детального опису наданих адвокатом послуг чи розрахунку гонорару, а з копії квитанції від 28.11.2020 не вбачається відомостей про дату укладення договору про правничу допомогу, в межах якого сплачено кошти, що позбавляє суд можливості пересвідчитись в реальності понесених витрат в розмір 500 гривень саме в межах даної справи. Відтак суд не знаходить підстав для стягнення витрат позивачки на правничу допомогу адвоката в розмірі 500 гривень, про яку вона зазначала в позові.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 202, 205 СК України, ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 22 грудня 2020 року та довічно.

У задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 16.12.2021 року.

Реквізити сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_6 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_5

Суддя П.В. Миколайчук