КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/7630/20 Головуючий у І інстанції Кириленко Т.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Київської міської прокуратури на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 позивач пред`явив в суді названий позов, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 3 160 943,88 грн. та витрати за надання правової допомоги у кримінальному провадженні в розмірі 335 700грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 01.04.2014 розпочато досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023, в межах якого йому було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2014 у справі № 759/12011/14-к ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і засуджений до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та зобов`язанням не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекції про зміну свого місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2015 вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2014 було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвалами Святошинського районного суду м. Києва обвинувальний акт неодноразово повертався прокурору для усунення недоліків, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.07.2016 було призначено у кримінальному провадженні № 0000023 01.04.2014 року новий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2017 у справі № 759/1973/15-к ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2017 апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 залишено без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2017 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постановою Верховного суду від 27.09.2018 ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2017 щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.05.2019 вирок Святошинського районного суду міста Києва від 11.05.2017, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано за цим обвинуваченням, залишено без змін.

Посилаючись на спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування відносно нього заходів забезпечення кримінального провадження, незаконного повідомлення про підозру та на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 3 160 943,88 грн. та витрати на правничу допомогу в кримінальному провадженні.

Зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, а саме: погіршення стосунків на роботі, загострення хвороб, погіршення стосунків з родичами, втраті матері, яка тяжко переживала факт притягнення його до кримінальної відповідальності, хворобу та смерть дружини, яка після проведення 21.05.2014 обшуку зазнала психічного розладу, внаслідок чого з 5.06.2014 по 8.07.2014 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні № 4 Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» у м. Києві, а в подальшому, на тлі постійних викликів його в органи досудового розслідування та суду, винесення обвинувального вироку, внаслідок постійних переживань та загострення психічних розладів за три дні до постановлення виправдувального вироку у віці 43 роки покінчила життя самогубством. Внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності повністю змінилось його життя, погіршився стан здоров`я, погіршились відносини з оточуючими людьми, на його утриманні залишилась неповнолітня дитина, яка також зазнала значних страждань і потребувала підтримки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - 600 000грн., на відшкодування витрат за надання правової допомоги у кримінальному провадженні - 270700грн., а всього 870 700 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Київська міська прокуратура подала апеляційну скаргу. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що не погоджується із мотивами, викладеними судом в оскаржуваному судовому рішенні, щодо підстав виникнення права на відшкодування позивачу моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У позовній заяві ОСОБА_1 окрім посилання на матеріали кримінального провадження та вирок суду, не зазначив у чому конкретно полягає завдана йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи її розмір, та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується.

Водночас, як вбачається з матеріалів цивільної справи під час досудового розслідування та судового провадження у кримінальному провадженні №0000023 від 01.04.2014 запобіжні заходи відносно ОСОБА_1 не застосовувались.

Отже, ОСОБА_1 мав можливість реалізувати свої звички і бажання, міг вільно пересуватися по території України, здійснювати на власний розсуд своє дозвілля і відпочинок, відвідувати та спілкуватися з родичами.

При цьому доказів, як фізичного чи психічного впливу, що призвело до вказаних негативних наслідків морального характеру, так і доказів на підтвердження самих фактів неможливості реалізації будь-яких звичок і бажань, погіршення відносин з родичами, ОСОБА_1 до суду не надано.

Наведені позивачем обставини із його життя не підтверджені відповідним чином, не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із фактом його притягнення до кримінальної відповідальності, а відтак не можуть бути належними доказами на підтвердження заподіяння йому моральних страждань, а відповідно і моральної шкоди у більшому розмірі, аніж це передбачено Законом.

На підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Також не погоджується із рішенням суду в частині стягнення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.ст. 12, 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір відшкодованої шкоди, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури.

Отже, представник позивача адвокат Рогожук С.Л. мав можливість звернутись про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 270 700,00 грн. до суду, що розглядав кримінальну справу у першій інстанції.

Водночас, вбачається, що па підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 270 700,00 грн. представником позивача адвокатом Рогожук С.Л. в додаток до позовної заяви долучено копію договору про надання правової допомоги від 16.02.2016, додаткові угоди від 16.02.2016, 17.02.2016, 13.12.2018, ордер на надання правничої (правової) допомоги та акт про виконання договору про надання правової допомоги від 05.11.2019, квитанції до прибуткового касового ордеру, вартість послуг становить 270 700, 00 грн.

Прибуткові касові ордери, як письмові докази сплати послуг за договором про надання правової допомоги, судом не вірно взято до уваги, оскільки зазначений бухгалтерський документ не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених положенням, зокрема, податкового коду підприємства, кореспондуючого рахунку бухгалтерського обліку, що використовується при проведенні даної операції, суми, яка вноситься до каси підприємства (проставляється цифрами).

Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзив від позивача не надходив.

В судовому засіданні представник Прокуратури м.Києва апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Рогожук С.Л. просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01.04.2014 проводилось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в якому 13.07.2014 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2014 у справі № 759/12011/14-к ОСОБА_1 був визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і засуджений до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та зобов`язанням не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекції про зміну свого місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції (а.с. 40-43).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2015 вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2014 було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання (а.с. 173-180)

Ухвалами Святошинського районного суду м. Києва обвинувальний акт неодноразово повертався прокурору для усунення недоліків (а.с. 181-183, 184-187), ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.07.2016 було призначено новий розгляд кримінального провадження № 0000023 від 01.04.2014 року у суді першої інстанції (а.с. 188-191).

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2017 у справі № 759/1973/15-к ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому він обвинувачується (а.с. 44-47).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2017 апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 Коркуни Р.В. залишено без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2017 року щодо ОСОБА_1 без змін (а.с. 192-194).

Постановою Верховного суду від 27.09.2018 ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2017 року щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с. 195-197).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.05.2019 року вирок Святошинського районного суду міста Києва від 11.05.2017 року, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому він обвинувачується, залишено без змін (а.с. 48-50).

Згідно довідки від 11.05.2017 дружина позивача - ОСОБА_2 страждала на психічний розлад та перебувала на стаціонарному лікуванні в Територіальному об`єднанні «Психіатрія» з 05.06.2014 по 08.07.2014 і дане сталося після проведеного 21.05.2014 обшуку в житлі ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у віці 43роки померла внаслідок падіння з висоти (а.с. 33, 34, 37, 39).

Крім цього, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 які були колегами позивача, повідомили, що із початком досудового розслідування відносно нього той постійно перебував у пригніченому стані, був помітно схвильований, погіршилось відношення стосовно нього з боку керівництва.

Свідок ОСОБА_6 , яка є тещею позивача повідомила суду, що її дочка під час проведення досудового розслідування та судового розгляду стосовно її чоловіка переживала сильне душевне хвилювання, в результаті якого захворіла на психічне захворювання, хоча раніше розладами психіки не страждала, та, перебуваючи у постійному стані пригнічення та хвилювання, скоїла самогубство.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у спричиненні моральних втрат і страждань внаслідок обмеження його конституційних прав внаслідок незаконного перебуванням під слідством та судом, порушення нормальних життєвих зв`язків у зв`язку з необхідністю брати участь в слідчих діях та судових засіданнях в якості обвинуваченого, звертатись для отримання правової допомоги для реалізації права на захист, також перебування під слідством та судом за обвинуваченням у злочині негативно вплинуло на його репутацію, ускладнились відносини між знайомими, колегами по роботі та родичами, відношення оточуючих до нього як до злочинця принижувало його людську гідність.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 , суд врахував тривалість страждань позивача, глибину фізичних та душевних страждань, спричинених позивачу притягненням до кримінальної відповідальності, істотності змін в житті позивача та можливості їх відновлення, а також виходячи з співмірності заявлених вимог тим стражданням, яких він зазнав у період 2014 - 2019 років, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вимоги статті 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, визначив розмір моральної шкоди в 600 000 грн.

Доводи відповідачів про відсутність будь-яких доказів спричинення позивачу моральної шкоди суд першої інстанції визнав безпідставними, оскільки повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проведення в ході кримінального провадження обшуку та інші процесуальні дії протягом час обмежували права позивача та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання відповідачів на те, що межі відшкодування моральної шкоди визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеному законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування на думку суду першої інстанції не ґрунтується на законі, оскільки ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає визначення розміру моральної шкоди не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а не обмежуючись одним розміром заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Також, відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» особі відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені нею у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Рогожуком С.Л. укладено договір про надання правової допомоги здійснення захисту по кримінальній справі від 16.02.2016 (а.с. 21), додаткові угоди (а.с. 22, 29, 30).

За надання правової допомоги по кримінальній справі, позивачем сплачено 270 700 грн. 00 коп., що документально підтверджено квитанціями (а.с. 31-32) та актом виконання договору про надання правової допомоги (а.с. 24-28).

Таким чином, суд вважає, що позивачу також підлягають відшкодуванню витрати, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги в кримінальній справі, що підтверджені документально

Судова колегія погоджується з таким висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою у визначеному процесуальним законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.ч 1, 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Такий висновок суду відповідає аналогічним правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18).

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Суд першої інстанції встановивши, що позивач протягом 5 років безпідставно перебував під слідством та судом, внаслідок цього зазнав моральних страждань, дійшов вірного висновку про доведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними тим запереченням, які відповідач всував проти позовних вимог в суді першої інстанції , яким судом першої інстанції надана належна оцінка, а тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції було ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської міської прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: