ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року

м.Харків

справа № 638/14266/20

провадження № 22-ц/818/873/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Хорошевського О.М.

суддів колегії: Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участі секретаря Пузікової Ю.С.

учасники справи -

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2020 року, постановлене суддею Цвірюком Д.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 ; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти у національній та іноземній валюті, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_2 та/або ФОП ОСОБА_2 в АК КБ ІІРИВАТБАНК (код банку (МФО) 305299, код за ), у період з 16.06.2012 р. по 24.03.2020 р.; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину грошових коштів у національній та іноземній валюті, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_2 та/або ФОП ОСОБА_2 в АК КБ ІІРИВАТБАНК (код банку (МФО) 305299. код за ), у період з 16.06.2012 р. по 24.03.2020 рік.

До позовної заяви позивачкою додано клопотання про витребування доказів з банківської установи та заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки відкриті на ім`я відповідача як фізичної особи так і особи підприємця.

Заява про забезпечення позову вмотивована тим, що у разі задоволення позовних вимог позивачка буде мати право на Ѕ частину коштів які знаходяться на банківських рахунка, у разі не забезпечення позову відповідач використає кошти у своїх інтересах і виконати рішення суду буде неможливо.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити її заяву в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивачка крім заяви про забезпечення доказів просила суд витребувати докази щодо наявних відкритих рахунків у АТ КБ «ПриватБанк», оскільки вказані відомості становлять банківську таємницю самостійно отримати ці докази не можливо. Суд формально розглянув питання та послався на ненадання доказів наявності рахунків у відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду без змін. Зазначає, що в нього є рахунку які відкриті на ФОП ОСОБА_2 з яких він оплачує договори оренди робочого місця, та має намір придбати спеціалізоване обладнання. Накладення арешту на цей рахунок буде перешкоджати його підприємницькій діяльності. Вважає, що всі кошти від підприємницької діяльності є його особистою приватною власністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних відомостей щодо наявності відкритих рахунків у АККБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача та/або ФОП ОСОБА_3 .. Крім того неможливо встановити співрозмірність даного виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам через відсутність даних щодо розміру грошових коштів у національній та (або) іноземній валюті, які позивач вважає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивач звернувся до суду з позовом в якому між іншим просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти у національній та іноземній валюті, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_2 та/або ФОП ОСОБА_2 в АК КБ ІІРИВАТБАНК (код банку (МФО) 305299, код за ), у період з 16.06.2012 р. по 24.03.2020 р.; визнати за нею право власності на Ѕ частину грошових коштів.

Разом із позовною заявою позивачка подала заяву про витребування доказів у АК КБ «ПриватБанк» інформацію щодо всіх відкритих у цій Банківській установі рахунків на ім`я ОСОБА_2 та/або ФОП ОСОБА_2 , а також про відкриті особі ячейки, рух коштів по цим рахункам у вигляді виписки по наявним банківським рахункам за період з 16.06.2012 по 24.03.2020 року.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, в тому числі шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Тобто арешт на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, тобто, не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову, а суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, отже, вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позов заявлено про поділ майна подружжя, однією з вимог є розподіл грошових коштів які знаходяться на рахунках ОСОБА_2 та/або ФОП ОСОБА_2 , оскільки вказані відомості відносяться до банківської таємниці самостійно позивачка отримати їх не має можливості, тому подала до суду заяву про витребування доказів.

Вирішуючи питання про відмову в забезпеченні позову суд не звернув увагу на клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк», а тому передчасно дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не стосуються питання законності оскаржуваної ухвали та висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ст. 369 ЦПК підставами для скасування ухвали суду, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2020 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді І.В.Бурлака

В.Б. Яцини

Повний текст постанови виготовлено 19 лютого 2021 року.