Справа № 132/2271/20
Провадження № 2/132/66/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19.02.2021р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Сєліна Є.В., при секретарі судового засідання Гордієнко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Калинівського району Вінницької області, цивільну справу №132/2271/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей, сім`ї та молоді Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей, сім`ї та молоді Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що раніше перебував з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народились спільні діти - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких з відповідача на підставі судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 16.03.2020р. у справі № 132/259/20 були стягнуті аліменти. Починаючи з 2019 року і до цього часу діти проживають із ним, натомість відповідач життям дітей не цікавиться. участі у їх вихованні та догляді не бере, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, бажання спілкування з ними не виявляє, допустила заборгованість зі сплати аліментів, яку не погашає, що свідчить про усунення останньої від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2020р. вказану цивільну справу № 132/2271/20 передано на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 03.09.2020р. відкрив провадження за позовом ОСОБА_1 , який визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 08.12.2020р. закрите підготовче провадження у даній цивільній справі № 132/2271/20, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались.

Відповідач із відзивом на позов до суду не звертався.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку. В матеріалах цивільної справи наявна його письмова заява, згідно якої останній просить справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, які просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в передбаченому законом порядку.

Третя особа - представник Служби у справах дітей, сім`ї та молоді Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку. В матеріалах цивільної справи наявна письмова заява за підписом завідувача сектору опіки та піклування служби Наконечної О., згідно якої остання просить справу розглянути за відсутності представника органу опіки та піклування, під час прийняття рішення врахувати висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Калинівської міської ради № 71 від 18.12.2020р. про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 29.11.2019р. у цивільній справі № 132/3255/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яке набуло законної сили 20.01.2020р., під час якого у них народились спільні діти - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 26.01.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області/, та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 22.04.2016р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області/, які після припинення шлюбних відносин залишилась проживати з батьком /довідка про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 588, видана 13.07.2020р. КП «Житловик» Калинівської міської ради; акт обстеження житлових умов заявника, складений 08.07.2020р. комісією Виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області/.

Судовим наказом, виданим 21.01.2020р. Калинівським районним судом Вінницької області в цивільній справі № 132/259/20, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно її віку, починаючи з 20.01.2020р., і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З довідки-розрахунку, виданої Калинівським районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вбачається, що заборгованість по аліментам згідно вказаного судового наказу станом на 23.07.2020р. становить 13688,56грн.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Орган опіки та піклування в особі Комісії з питань захисту прав дитини Калинівської міської ради у своєму висновку № 71 від 18.12.2020р., зазначає про недоцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частинами 1 та 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем ОСОБА_1 в порушення зазначених вимог закону, не доведено належними та допустимим доказами, та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні матері від виконання її батьківських обов`язків.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім того, з метою захисту якнайкращих інтересів дітей суд визнає за доцільне збереження їх зв`язків із матір`ю, яка заперечує проти позбавлення її батьківських прав, що відображено у висновку Комісії з питань захисту прав дитини Калинівської міської ради № 71 від 18.12.2020р., та свідчить про її інтерес до дітей.

За таких обставин, підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 12, 80, 81, 82, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей, сім`ї та молоді Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя