КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року

справа № 753/18015/20

провадження № 22-ц/824/2432/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

скаржник- ОСОБА_1

особа, дії якої оскаржуються : державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Лужецької О.Р., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якій просила зняти арешт, накладений у виконавчому провадження № 51287706, з майна та з коштів, належних скаржнику, а також зобов`язати Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити з Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року відмовлено у відкритті провадження.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику про зняття арешту з майна, відповідно до п. 2 якої визначено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, вимоги сторони виконавчого провадження про звільнення майна з-під арешту розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду скарг на дії державного виконавця. Вважає судом першої інстанції безпідставно відмовлено у відкритті провадження.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги мають розглядатись в порядку позовного провадження.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що, якщо майно, на яке накладено арешт в рамках виконавчого провадження, належить не боржнику, а іншій особі, то ця особа має право звернутися з позовом про зняття арешту з майна (виключення майна з акту опису) з доведенням факту, що саме вона є власником вказаного майна.

У поданій скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зняття арешту з майна та зазначає, що у рамках виконавчого провадження вона є боржником та арешт накладено на майно, як на майно боржника.

Зі змісту скарги вбачається непогодження ОСОБА_1 з діями (бездіяльністю) державного виконавця, а не оспорення права власності на майно, а тому заявлені вимоги мають розглядатись шляхом оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 повинна звернутись до суду із позовом є помилковим.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду вирішена з порушенням норм процесуального права, а відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381 382 ЦПК України, суд , -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржено до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді