КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2861/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Київ

Справа № 355/1047/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року, постановлену у складі судді Коваленка К.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УІФК-АГРО» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

встановив:

В провадженні Баришівського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УІФК-АГРО» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявила про відмову від позову до ПАТ «УІФК-АГРО» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, про що подала відповідну заяву.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УІФК-АГРО» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УІФК-АГРО» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним - закрито.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що наприкінці жовтня 2020 року їй повідомили, що її зять - ОСОБА_2 не маючи на те права, підписав від її імені позовну заяву та намагається відібрати належну їй земельну ділянку. В подальшому, скориставшись довірою та ввівши позивача в оману, представники відповідача вмовили її підписати в суді заяву, на той час незрозумілого змісту з незрозумілими термінами. Після повернення позивача додому члени її сім`ї, ознайомившись зі змістом оскаржуваної ухвали, повідомили, що справу судом першої інстанції було закрито у зв`язку з відмовою від позову. Наполягає, що всупереч власним інтересам та інтересам своєї родини вона не мала і не має наміру відмовлятися від позову.Вважає, що суд не мав права приймати відмову від позову, не переконавшись в тому, що вона володіє українською мовою, а отже на момент розгляду справи не розуміла зміст підготовленої представниками відповідача заяви. Всупереч вимог закону, суд першої інстанції не допустив до судового розгляду її представника за довіреністю - ОСОБА_2 , який повинен був допомогти не допустити свавілля, яке трапилося в результаті протиправних дій відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Представник відповідача Оленцевич А.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 та 3 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «УІФК-АГРО» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 04 вересня 2020 року відкрито провадження та призначено справу у загальному позовному провадженні до підготовчого судового розгляду на 29 жовтня 2020 року на 09 год. 30 хв.

В підготовчому судовому засіданні 29 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву про відмову від позову та закриття провадження, в якій ОСОБА_1 посилалась на те, що вона не зверталась до Баришівського районного суду Київської області з позовною заявою до ПАТ «УІФК- АГРО» про визнання договору оренди недійсним та не уповноважувала жодну особу на подачу такої позовної заяви від її імені. Фактичні обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності, а позовні вимоги суперечать її інтересам як власника земельної ділянки, яку вона передала в оренду ПАТ «УІФК-АГРО», підписавши відповідний договір оренди та щорічно отримуючи орендну плату.

Заява про відмову від позову підписана особисто ОСОБА_1 , в якій позивачем зазначено, що цією письмовою заявою вона відмовляється від позову до ПАТ «УІФК-АГРО» про визнання договору оренди землі № 283 від 01 лютого 2018 року недійсним. Наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі через таку відмову їй відомі та їх розуміє.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізувала своє диспозитивне право на власний розсуд, подавши заяву про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.1, 3 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справі або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Частиною 5 ст. 206 ЦПК України визначено, що суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно з п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, протоколу судового засідання, аудіозапису судового засідання від 29 жовтня 2020 року, в підготовчому засіданні була присутня особисто ОСОБА_1 та її представник - адвокат Утулов В.В., яким суд першої інстанції до прийняття відмови позивача від позову та закриття у зв`язку з цим провадження роз`яснив наслідки цієї процесуальної дії.

Будь-яких заперечень у зв`язку з поданням відмови від позову та роз`ясненням судом процесуальних наслідків такої відмови позивачем в судовому засіданні не заявлялось.

Отже, приймаючи відмову від позову і закриваючи провадження у цій справі, судом першої інстанції належним чином перевірено, чи не суперечить така відмова закону та чи не порушуються права позивача.

Оскільки відмова позивача від позову є його процесуальним правом, з урахуванням дотримання позивачем письмової форми заяви про відмову від позову, підписаної нею особисто до судового засідання ( заява подана позивачем через канцелярію суду - вхідний № 6545/20 від 29.10.2020 року) та роз`ясненням судом першої інстанції наслідків відповідних процесуальних дій, суд першої інстанції правомірно прийняв відмову ОСОБА_1 від позову та постановив ухвалу про закриття у зв`язку з цим провадження у даній справі.

Підстав для відхилення заяви про відмову від позову та неприйняття такої відмови судом апеляційної інстанції також не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не мала наміру відмовлятися від позову, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються письмовою заявою, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, про відмову від позову, підписану особисто позивачем, при цьому відповідно до аудіозапису судового засідання судом також було роз`яснено наслідки цієї процесуальної дії в судовому засіданні.

Отже, доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять їх помилковість, є безпідставними, а тому не можуть бути підставою для скасування прийнятої ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.