Справа № 367/9509/21
Провадження №2-з/367/785/2021
УХВАЛА

Іменем України

16 грудня 2021 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кухленко Д.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Васильєва Павла Сергійовича про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Разом з позовною заявою представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Васильєвим Павлом Сергійовичем було подано заяву про забезпечення позову, в якій заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України "Захист прав споживачів".

Однак з такою позицією заявника суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Так, як на підставу для звільнення від сплати судового збору позивач посилається на положення Закону України "Захист прав споживачів".

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Як вбачається зі змісту прохальної частини заяви, заявником заявлена вимога про зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 67469847 відкритого 12.11.2021 року на підставі виконавчого напису від 27.01.2020року № 6203, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 43 222,13грн.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12.05.91 р N 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із пункту 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.96 р N 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України "Про захист прав споживача", порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Згідно ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Але, як вбачається з позовної заяви, підставою звернення позивача з позовом до суду не є порушення відповідачем Закону України "Про захист прав споживача", оскільки позов не містить жодного посилання на порушення прав позивача саме як споживача та способи їх захисту, передбачених саме цим Законом, а саме: визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню з огляду на їх несправедливість.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 12.08.2020року по справі № 638/6060/18, відповідно у якому викладена позиція щодо звільнення від сплати судового збору позивачів за позовами про визнання виконавчих написів нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є помилковим, оскільки на підтвердження даного посилання позивачем не надано кредитного договору, за умовами якого він отримав споживчий кредит, про який йдеться у вищезазначеній постанові Верховного Суду.

За змістом п. 22 ч. 1ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, між сторонами виник спір, який не стосується захисту прав споживача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5від 12.04.96 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Разом з цим, твердження позивача, що норми Закону України "Про захист прав споживачів" поширюються на вказані правовідносини є хибним, оскільки в даному випадку позивач не є споживачем товарів чи послуг, оскільки спірні правовідносини виникли на підставі вчиненого виконавчого напису нотаріуса, в яких позивач не виступає споживачем.

Інших підстав для звільнення заявника від сплати судового збору судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, заявником не дотримано вимоги закону до заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі зобов`язаний перевіряти зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви не майнового характеру, яка подана фізичною особою - справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року складає 2270 гривні.

Оскільки всупереч ч. 5 ст. 151 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" до заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову не додано документу, що підтверджує сплату судового збору, заяву необхідно повернути заявнику.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 151-153, 247, 352 ЦПК України,-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Васильєва Павла Сергійовича про звільнення від сплати судового збору за заявою про забезпечення позову - відмовити.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Васильєва Павла Сергійовича про забезпечення позову - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня отримання копії ухвали.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://ip.ko.court.gov.ua/sud1013/.

Суддя: Д.С. Кухленко