ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2037/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/7178/20 Категорія: 304000000 Пересунько Я. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_1 ,

відповідачі ТОВ «Вердикт Капітал», АТ «Кредобанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова В.Ю.,

третя особа - Центральний ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 19.08.2021 (повний текст складено 07.09.2021, суддя в суді першої інстанції Пересунько Я.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», АТ «Кредобанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова В.Ю., третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Центральний ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором недійсним, договору відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями нікчемним, скасування запису про іпотечне обтяження та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у липні 2020 року звернувся до суду з позовом, яким просив визнати недійсними: 1) договір про відступлення права вимоги від 25.01.2012 за іпотечним договором № 31/2008/1-1 від 28.05.2008, укладений між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю.; 2) договір про відступлення права вимоги від 06.10.2010 за кредитним договором №31/2008/1 від 27.05.2008, а також 3) скасувати і вилучити запис з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про обтяження іпотекою, реєстраційний номер обтяження 7274781 від 25.01.2012, зареєстрований реєстратором приватним нотаріусом Пономарьовим В.Ю., та 4) зобов`язати Черкаську філію ПАТ «Кредобанк» звернутись до приватного нотаріуса із заявою про зняття іпотечного обтяження № 7274719 від 28.05.2008.

Позов обґрунтовано тим, що з матеріалів ВП № 35533079 від 04.12.2012 позивачу стало відомо, що 13.02.2017 ТОВ «Кредекс Фінанс» подало до виконавчої служби заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки та долучило Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 25.01.2012 без номера, на який послалося як на підставу для вчинення виконавчих дій. У вказаній заяві від 13.02.2017 представник ТОВ «Кредекс Фінанс» зазначив, що на виконанні у Центральному ВДВС перебуває виконавчий лист № 2-539 від 12.09.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь зазначеного товариства кредитного боргу в розмірі 629 693,62 грн., але зазначений виконавчий лист не міг перебувати на примусовому виконанні, оскільки в задоволенні заяви про видачу дубліката відповідного виконавчого листа судом було відмовлено, як і в поновленні строку для його пред`явлення до виконання.

Крім того, матеріали ВП №35533079 містили заяву ТОВ «Вердикт Капітал» від 04.02.2020 про повернення виконавчого документа.

Відступлення права вимоги від банку до ТОВ «Кредекс Фінанс» здійснено 06.10.2010 лише за грошовими зобов`язаннями за кредитним договором у зв`язку з укладенням договору факторингу, тоді як за договором іпотеки відступлення прав банком не здійснювалось, а подальша доля оригіналу примірника договору іпотеки позивачу не відома.

Договір відступлення права вимоги від 06.10.2010 містить ознаки договору факторингу, тоді як ТОВ «Кредекс Фінанс» не мало права надавати фінансові послуги споживачу та укладати договір факторингу за споживчим кредитом, як і щодо похідного від такого кредитного договору договору іпотеки. ТОВ «Кредекс Фінанс» не отримало спеціальних дозволів та ліцензій від НБУ на здійснення валютних операцій небанківським фінансовим установам та щодо надання фінансових послуг.

Законодавством заборонено відступлення прав за договорами факторингу щодо фізичних осіб-споживачів, тоді як відповідачам було відомо, що отриманий позивачем кредит був споживчим, а тому не міг бути предметом договору купівлі-продажу, оскільки ця вимога має особистий характер.

Позивач також звертає увагу й на те, що ні кредитним договором, ні договором іпотеки не передбачено права на відступлення права вимоги від банку до інших осіб.

На думку позивача, 25.01.2012 договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором не було нотаріально посвідчено, що є додатковою підставою для визнання його недійсним.

Натомість приватний нотаріус Пономарьов В.Ю. 25.01.2012 діяв як державний реєстратор і без вчинення нотаріальних дій щодо іпотечного майна просто вніс запис до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підлягає скасуванню та вилученню.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 19.08.2021 позовні вимоги у справі залишено без задоволення. При цьому суд виходив з того, що позивач не довів існування обставин, які б стали підставами для висновку про недійсність відповідних правочинів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 20.10.2021 через відділення поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. Скаржник вказує на те, що визнання недійсними чи нікчемними спірних правочинів про відступлення прав вимоги не залежить від скасування відповідних записів в державних реєстрах. Суд не надіслав позивачу ухвалу від 04.08.2021 про залишення без розгляду заяви позивача про зміну позовних вимог. Суд надав оцінку письмовим поясненням нотаріуса попри те, що їх не було надіслано іншим учасникам справи. Суд не врахував, що договір факторингу щодо переходу прав кредитора за кредитними зобов`язаннями та договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами не були укладені одночасно. Станом на 25.01.2012 ні в нотаріуса, ні в банку ні в ТОВ «Кредекс Фінанс» не було оригіналу іпотечного договору, відтак відповідні нотаріальні дії щодо посвідчення договору про відступлення прав вимоги було вчинено без належного пакету документів. Суд не врахував, що 06.10.2010 між відповідачами було укладено договір факторингу, а не договір про відступлення прав вимоги, що вбачається з відповіді банку від 08.04.2019. Суд помилково не задовольнив клопотання позивача про витребування у відповідачів, зокрема, оригіналу іпотечного договору. Договір відступлення прав вимоги не містить відомостей про відступлення прав за кредитом позивача. ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду витребувані ухвалою від 09.02.2021 докази. Нотаріус при посвідченні договорів не вчиняв нотаріальні дії а вчиняв реєстраційні дії, оскільки відповідні записи в реєстрі нотаріальних дій відсутні. ТОВ «Вердикт Капітал» не довело наявності в нього статусу фінансової установи. Банк відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за договором від 06.10.2010 вимоги за 66092,31 грн., а вже 10.11.2010 ТОВ виставило позивачу вимоги про погашення кредитної заборгованості в розмірі 541291,36 грн. За іпотечним договором банк право вимоги до позивача товариству не відступав, адже відповідні дані позичальнику не повідомлялись. Позивач погасив повністю кредит в сумі 66092,31 грн., отже заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.05.2012 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 629693,62 грн. є помилковим. Кредитний договір позивач укладав з філією АТ «Кредобанк», яка не отримувала від юридичної особи банку право на кредитування в іноземній валюті, отже відступлення прав вимоги банком, який не був кредитором, є злочинним. Відповідачі у справі не дотрималися вимог конвенції УНІДРУА.

Відзивів на апеляційну скаргу від сторін до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що 27.05.2008 між ОСОБА_1 , як позичальником, та Черкаською філією ВАТ «Кредобанк», як кредитодавцем, було укладено кредитний договір №31/2008/1 про видачу позичальнику кредитних коштів на придбання житла в розмірі 55080 доларів США.

У забезпечення виконання умов указаного кредитного договору 28/05/2008 між ВАТ «Кредобанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, укладено Договір іпотеки №31/2008/1-І, згідно якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 89-92, т.1).

У послідуючому 06.10.2010 між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, за яким до ТОВ «Кредекс Фінанс» перейшло, зокрема, право вимоги за кредитним договором №31/2008/1 від 27.05.2008 (а.с. 153-167, т.2).

При цьому пунктом І зазначеного договору його сторони визначили, що банк має на меті передачу права вимоги частини портфелю заборгованостей роздрібних клієнтів, визначеної цим договором. Така заборгованість виникла по кредитним договорам (споживчим, іпотечним, на придбання автомобілів та ін.), укладеним банком з фізичними особами.

Пунктом ІІ договору передбачено, що станом на 01.09.2010 до складу портфеля заборгованості входило 4304 заборгованостей на суму 160 426 145,13 грн.

Пунктом ІV договору встановлено, що Новий кредитор за портфель заборгованостей запропонував Банку суму 23 101 364,90 грн., на яку він погодився.

Пунктом 1 Параграфу 3 договору визначено, що на умовах, визначених в договорі, банк передає новому кредитору, а останній приймає право вимоги заборгованості з усіма забезпеченнями, вказаними у додатку №1 до цього договору.

04.11.2010 ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» направило лист на адресу ОСОБА_1 , в якому повідомило про укладення договору від 06.10.2010 та про необхідність здійснювати погашення боргу на реквізити нового кредитора (а.с. 221, т.2).

10.11.2010 ТОВ «Кредекс Фінанс» направило на адресу ОСОБА_1 лист з вимогою здійснити погашення до 30.11.2010 заборгованості за кредитним договором №31/2008/1 у розмірі 541 291,36 грн. (а.с. 222, т.2).

Далі, 25.01.2012 між ПАТ «Кредобанк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Кредекс Фінанс» (новий іпотекодержатель) укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором, згідно з яким у зв`язку з укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем 06.10.2010 Договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами, згідно якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за кредитним договором № 31/2008/1 від 27.05.2008, укладеним із боржником ОСОБА_1 , первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває права первісного іпотекодержателя, належні останньому згідно з Договором іпотеки № 31/2008/1, посвідченим 28.05.2008 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. за реєстровим №4853.

Указаний договір про відступлення прав за іпотечним договором посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. (а.с. 151-152, т. 2). Того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. внесено запис до Державного реєстру іпотек про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 (а.с. 27-28, т.1)

Вказані договори про відступлення прав вимоги до боржника позивач вважає недійсними, а зміни до записів про державну реєстрацію відповідних обтяжень незаконними, що становить суть його позовних вимог, заявлених для вирішення судом в цій справі.

Такими є фактичні обставини у справі.

Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову ВП ВС від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову ВП ВС від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 (пункт 48)).

В даній справі встановлено, що за договором від 06.10.2010 ПАТ «Кредобанк» (первісний кредитор) та ТОВ «Кредекс Фінанс» (новий кредитор) уклали Договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, за яким до нового кредитора перейшло, зокрема, право вимоги за кредитним договором №31/2008/1 від 27.05.2008 до позивача-скаржника в цій справі. Також 25.01.2012 між ПАТ «Кредобанк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Кредекс Фінанс» (новий іпотекодержатель) укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором, згідно з яким до останнього перейшли права іпотекодержателя згідно з Договором іпотеки №31/2008/1, посвідченим 28.05.2008 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. за реєстровим №4853 за яким іпотекодавцем є позивач у справі.

Далі, якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова ВП ВС від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 (пункт 51)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова ВП ВС від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 (пункт 57)).

Договори відступлення права вимоги за договорами за їхніми ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором і договором іпотеки замінений на ТОВ «Кредекс Фінанс» як нового кредитора. ТОВ «Кредекс Фінанс» не набуло право здійснювати фінансові операції стосовно боржника, оскільки за умовами договорів відступлення права вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором і за договором іпотеки. Отже такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема, ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).

Ураховуючи наведене, спірні договори відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами не є договорами факторингу, про що помилково вказує скаржник, адже вони не містять ознак договорів факторингу чи договорів фінансових послуг. Ці договори не містять умов, які передбачали б передання грошових коштів новим кредитором в розпорядження первісному кредитору за плату, тобто умови договорів не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за спірними правочинами не є відносинами у сфері факторингу, що спростовує апеляційні посилання скаржника про протилежне.

Такі висновки вбачаються, зокрема, з пункту І договору від 06.10.2010, де вказано, що його сторони визначили, що банк має на меті саме передачу права вимоги, а не отримати фінансування, що відповідало б положенням про факторинг.

Оспорювані правочини є купівлею-продажем прав вимоги та за своєю правовою природою є договорами відступлення права вимоги, укладення яких регулюється статтями 512-519 ЦК України і суб`єктний склад на укладення яких не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, тому наявність у відповідача як нового кредитору ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг факторингу, не вимагається, про що помилково вказує в своїй апеляційній скарзі скаржник.

Такий висновок апеляційного суду відповідає правовому висновку ВП ВС, викладеному у постановах від 08.06.2021 у справі №346/1305/19, від 16.03.2021 у справі №906/1174/18.

Апеляційний суд додатково враховує, що якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

З розділів ІІІ та ІV договору про відступлення права вимоги від 06.10.2010 вбачається, що Новий кредитор надав Банку пропозицію про уступку права вимоги Портфелю заборгованості, за який запропонував суму 23 101 364,90 грн., яку Банк погодив (т.2,а.с.153-157).

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що в даному випадку різниця між вартістю Портфелю заборгованості, яку Банк згідно з умовами вищенаведеного договору оцінив у 160 426 145,13 грн., але уступив право вимоги за меншою сумою, яку йому запропонував Новий кредитор, обумовлена саме ліквідністю цього майнового права, та при цьому у суду відсутні підстави вважати протилежне.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

Такі правові висновки містяться в постанові ВП ВС від 16.03.2021 у справі №906/1174/18.

Також апеляційний суд оцінює критично посилання скаржника на те, що спірний договір є договором факторингу, що вбачається з листа банку від 08.04.2019, адже листування сторін у справі не має визначального правового значення для самостійної оцінки судом фактичних обставин у справі на підставі наданих доказів, що передбачено ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України.

Крім того, згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ураховуючи наведене, позивач в цій справі не довів порушення його прав, як фізичної особи-позичальника, укладеними договорами про відступлення прав за кредитним та іпотечним договорами, сторонами яких були інші особи - ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», адже суть та обсяг зобов`язань позивача (як позичальника) за кредитним та іпотечним договором не змінилася.

Посилання скаржника на те, що договір щодо переходу прав кредитора за кредитними зобов`язаннями та договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами не були укладені одночасно, правового значення не має, адже не стосується дійсності відповідних правочинів.

Крім того, заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.05.2012, яке набрало законної сили після перегляду в апеляційному порядку 26.09.2012, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» стягнуто кредитну заборгованість по кредитному договору від 27.05.2008 в сумі 626 474,62 грн. та при цьому встановлено той факт, що відповідно до договору відступлення права вимоги від 06.10.2010 ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло прав кредитора до боржника ОСОБА_1 (т.2 а.с.14-18).

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином розмір кредитної заборгованості, а також наявність права вимоги щодо її стягнення з ОСОБА_1 в ТОВ «Кредекс Фінанс», встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, та не підлягає окремому доказуванню при розгляді цієї справи, що спростовує посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що ТОВ «Кредекс Фінанс» не має прав вимоги до позивача, який погасив повністю кредит в сумі 66092,31 грн., а заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.05.2012 про стягнення кредитної заборгованості є помилковим.

У аспекті вищевикладеного, також мають бути відхилені доводи скаржника про те, що кредитний договір позивач укладав з філією АТ «Кредобанк», яка не отримувала від юридичної особи банку право на кредитування в іноземній валюті, отже відступлення прав вимоги банком, який не був кредитором, є злочинним.

При цьому наявність відповідних прав у кредитора була перевірена судом при вирішенні по суті позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з позивача в цій справі, який, крім того, ніяких заперечень при отриманні кредитних коштів у банку не висловлював.

Також скаржник необґрунтовано зазначає про безпідставне виставлення йому 10.11.2010 вимоги новим кредитором на суму 541291,36 грн., адже обґрунтованість розміру кредитної заборгованості вже була перевірена судом при вирішенні позовних вимог у цивільній справі про її стягнення за позовом ТОВ «Кредекс Фінанс», згідно до рішення суду Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.05.2012 ((т.2 а.с.14-18).

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що ні в нотаріуса, ні в банку, ні в ТОВ «Кредекс Фінанс» не було оригіналу іпотечного договору, відтак відповідні нотаріальні дії щодо посвідчення договору про відступлення прав вимоги було вчинено без належного пакету документів, адже ці доводи є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються наданими доказами. При цьому, за результатам звернення до нотаріуса із договором про відступлення прав вимоги від 25.01.2012 за іпотечним договором надані ним письмові пояснення у справі, з яких вбачається, що нотаріусом нових обтяжень не реєструвалось, а вносились зміни до вже існуючого обтяження, яке було зареєстровано раніше на підставі договору іпотеки в частині особи іпотекодержателя.

Посилання скаржника на те, що нотаріус при посвідченні договорів не вчиняв нотаріальні дії, а вчиняв реєстраційні дії, оскільки відповідні записи в реєстрі нотаріальних дій відсутні, спростовується, зокрема, відомостями прикінцевих положень договору про відступлення прав вимоги від 25.01.2012 (т.2,а.с.152), де вказано про нотаріальне посвідчення такого правочину.

Вказівка скаржника на те, що за іпотечним договором банк право вимоги до позивача товариству не відступав, адже відповідні дані позичальнику не повідомлялись, апеляційним судом відхиляється, так як законодавством не передбачено обов`язкове інформування іпотекодавця про намір іпотекодержателя відчужити свої права вимоги за іпотечним договором перед укладенням відповідного договору купівлі-продажу з іншою особою щодо таких прав.

Доводи позивача щодо недодержання відповідачами положень Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг є необгрунтованими, оскільки зазначена Конвенція застосовується до правовідносин, що виникають при відступлені за договором факторингу грошових вимог, які випливають з договору купівлі-продажу товарів між постачальником та боржником, які здійснюють господарську діяльність на території різних держав, що, за обставин цієї справи, не мало місця.

Посилання скаржника на процесуальні порушення, допущені, на його думку, судом першої інстанції, зокрема, щодо невручення позивачу ухвали від 04.08.2021 про залишення без розгляду його заяви про зміну позовних вимог, врахування письмових пояснень нотаріуса попри те, що їх не було надіслано іншим учасникам справи, не повне задоволення клопотання позивача про витребування доказів, враховуючи можливість позивача навести всі свої аргументи щодо суті спору при апеляційному перегляді справи, не може слугувати підставою для висновків про обґрунтованість позовних вимог у справі.

Таким чином позовні вимоги в цій справі про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечними договорами є необґрунтованими, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Одночасно апеляційний суд констатує, що вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції не надав належну оцінку всім доводам позивача, представленим в обґрунтування його позовних вимог, отже мотиви їх відхилення слід викласти в редакції даної постанови апеляційного суду, змінивши рішення районного суду.

Крім того, оскільки основні позовні вимоги про визнання недійсними правочинів відхилено, не можуть бути задоволені похідні позовні вимоги про скасування і вилучення запису з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та про зобов`язання Черкаської філії ПАТ «Кредобанк» звернутись до приватного нотаріуса із заявою про зняття іпотечного обтяження, адже правочини, на підставі яких вчинено відповідні реєстраційні дії є чинними.

Отже суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні таких позовних вимог у зв`язку з неналежним способом захисту, оскільки такі позовні вимоги є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 19.08.2021 у даній справі слід змінити в частині мотивів відхилення позовних вимог, які викласти в редакції даної постанови апеляційного суду.

На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки скаржника звільнено від сплати судового збору на підставі положень п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», як особу з інвалідністю ІІ групи, судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 19.08.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», АТ «Кредобанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова В.Ю., третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Центральний ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором недійсним, договору відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями нікчемним, скасування запису про іпотечне обтяження та зобов`язання вчинити певні дії змінити, в частині мотивів відхилення позовних вимог, які викласти в редакції даної постанови апеляційного суду.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 14.12.2021.

Суддя-доповідач

Судді