Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

в складі головуючого судді Чальцевої Т.В.

при секретарі Черткові А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Волноваського районного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна із спільної часткової власності. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину НВІ № 146940 від 25 листопада 2016 року вона набула право спільної часткової власності на 1/4 частки земельної ділянки площею 8,3900га, яка розташована за адресою: Донецька область, Волноваський район, на території Златоустівської сільської ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю, ОСОБА_5 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 162976, виданого 15 серпня 2005 року Волноваським районним відділом земельних ресурсів, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №48, кадастровий номер земельної ділянки :09:000:0317. Вартість спадкового майна, на думку позивачки, складає 129 952,00 (сто двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 00 копійок, де 1/4 (одна четверта) частка складає 32 488,00 (тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят вісім) гривень 00 копійок. Разом з позивачкою право спільної часткової власності на 1/4 частки земельної ділянки кожний набули відповідачі по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . На підставі свідоцтва про право на спадщину НВІ № 146941 від 25 листопада 2016 року позивачка набула право спільної часткової власності на 1/4 частки земельної ділянки площею 4,7900га, яка розташована за адресою: Донецька область, Волноваський район, на території Златоустівської сільської ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю, ОСОБА_5 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 162976, виданого 15 серпня 2005 року Волноваським районним відділом земельних ресурсів, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №48, кадастровий номер земельної ділянки :09:000:0318. Вартість спадкового майна складає 78 200,00 (сімдесят вісім тисяч двісті) гривень 00 копійок, де (одна четверта) частка складає - 19550,00 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. Також разом з позивачкою право спільної часткової власності на ј частки земельної ділянки кожний набули відповідачі по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Згідно технічної документації із землеустрою, розробленої щодо поділу та обєднання земельної ділянки в натурі, визначено, що частка позивачки складає 2.0970га та 1.1980га, відповідно, від земельної ділянки площею 8,3900га та земельної ділянки площею 4,7900га, від 27 грудня 2019 року. Відповідно, у власності відповідачів залишається 6.2909га та 3.5941га земельних ділянок. Враховуючи, що відсутня згода інших співвласників на виділ в натурі частки з земельної ділянки та, відповідно, відсутня можливість укласти відповідний договір, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином; надала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність; доводи позовної заяви підтримала, просила задовільнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, з позовом погодився.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав на адресу суду відзив на позовну заяву, з позовом не погодився, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з урахуванням доводів , викладених у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав на адресу суду заяву про участь у справі у якості його представника ОСОБА_7 та відзив на позовну заяву, з позовом не погодився, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з урахуванням доводів, викладених у відзиві на позов.

Відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином, при цьому жодного разу не з`явились у судове засідання, кожного разу надаючи клопотання про відкладення судового розгляду та не надаючи підтверджуючих та обгрунтованих доводів, щодо поважності причин їх неявки в судове засідання. Відповідну процесуальну поведінку з боку відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суд розцінює як зловживання процесуальними правами з боку вказаних осіб та вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність, з урахуванням доводів, викладених у відзиві на позов.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно доЦПК Українив межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми статей 317, 319 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 355 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з нормами ч.1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачами права спільної часткової власності на земельну ділянку , сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені всіма співвласниками.

Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2016р. (НВІ 146940), право спільної часткової власності на ј частки земельної ділянки площею 8,3900 га, місце розташування: Донецька область, Волноваський район, територія Златоустівської сільської ради, цільове призначенння: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кожний, набули позивач по справі ОСОБА_1 та відповідачі по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 6- 8).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2016р. (НВІ 146941), право спільної часткової власності на ј частки земельної ділянки площею 4,7900 га, місце розташування: Донецька область, Волноваський район, територія Златоустівської сільської ради, цільове призначенння: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кожний, набули позивач по справі ОСОБА_1 та відповідачі по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 9-12).

Отже, окрім позивача по справі ОСОБА_1 співвласниками зазначеного майна є, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - відповідачі у справі, яким належать інші частки.

Відповідно п.1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N 55, (надалі - Інструкція), встановлено, що Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

Стосовно порядку виділу в натурі частки з нерухомого майна, то він передбачений розділом 3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, якою передбачено, що розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна.

Відповідні заяви не було надано на адресу суду а ні позивачем, а ні відповідачами по справі.

При розрахунку частки кожного співвласника, суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Позивачем не було надано до суду висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки об`єкта нерухомого майна.

В силу положень статей 21,24,41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно з частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Жодного обгрунтування (розрахунку, товарознавчої експертизи тощо) щодо вартості спірного майна, варіантів його поділу або розміру відповідної матеріальної компенсації у разі незгоди ( неможливості) щодо виділення частки спільного майна не було надано на адресу суду а ні з боку позивача по справі, а ні з боку відповідачів.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених статей 358 та 364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору.

Згідно з ч.3 ст.364 Цивільного кодексу України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п.56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідачі по справі є власниками у рівних долях спірних земельних ділянки та мають право на виділ своєї частки в натурі. Проте, суду не надано належних та допустимих доказів, щодо належного правового обґрунтування (згоди власників, висновків технічної та товарознавчої експертиз тощо) та узгодження позицій всіх власників спірних земельних ділянок щодо можливості та згоди на виділення часток з майна, що є у спільній частковій власності.

За таких обставин суд, вважає, що позов не є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 355-358, 364 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Чальцева