справа № 208/7967/21
№ провадження 2/208/1875/21
УХВАЛА

Іменем України

02 грудня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.

При секретарі судового засідання Задьори В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в поряду спрощеного позовного провадження у місті Кам`янське клопотання позивача ОСОБА_1 «про відмову від позову та закриття провадження»,-

встановив:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денис Олександрович «про визнання договору дарування недійсним та поділ майна подружжя».

Згідно до змісту позовних вимог ОСОБА_1 , прохає:

-визнати договір дарування квартири за АДРЕСА_1 , укладений 09 листопада 2018 року між ОСОБА_4 , як дарувальником, та ОСОБА_2 , як обдарованою, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., реєстровий № 1192, недійсним;

-визнати, що 09 листопада 2018 року між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири за АДРЕСА_1 та визнати його дійсним;

-в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири за АДРЕСА_1 , загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2 724 гривні та витрати на отримання правової допомоги у сумі 9 000 гривень 00 копійок.

Ухвалою судді від 20 вересня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

До судового засідання 01 грудня 2021 року через канцелярію Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла заява від позивача, ОСОБА_1 про відмову від позову та закриття провадження по цивільній справі.

Адвокат Машошина А.О., яка діє в інтересах відповідача № 1 ОСОБА_2 , через канцелярію подала заяву про закриття провадження у справі та про компенсацію понесених Відповідачем витрат пов`язаних з розглядом справи в наслідок необґрунтованих дій Позивача. До зазначеної заяви як додаток долучені: копія договору №02-11/21 про надання правової допомоги (а.с.132-133), копія акту наданих послуг № 1 від 02 грудня 2021 року. Відповідно до якого всього надано правова допомога на суму 5 600 гривень 00 копійок (а.с.135), копія меморіального ордеру № 73634145.1 від 17 листопада 2021 року на суму 800 гривень (а.с.136). копія меморіального ордеру № 73647911.1 від 17 листопада 2021 року на суму 4 800 гривень 00 копійок (а.с.157).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву виходячи з наступного.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права частина перша статті 8 Конституції України. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права відповідно до частини перша статті 129 Конституції України в редакції, чинній на час розгляду заяви про скасування заочного рішення.

Суд здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права, а судді - керуючись відповідним принципом (частина перша статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 47 цього Закону в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції; частина перша статті 48 вказаного Закону у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» [ВП] (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення заява № 52854/99, пункт 52, ЄСПЛ 2003-IX).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Ч. 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пп. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Судом встановлено, що клопотання про закриття провадження у справі подане позивачем в належній формі. Наслідки закриття провадження у справі позивачу відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Судом роз`яснено наслідки закриття провадження у справі передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заяву клопотання позивача ОСОБА_1 «про відмову від позову та закриття провадження» слід задовольнити.

Щодо заяви адвоката Машошиної А.О. про компенсацію понесених Відповідачем витрат пов`язаних з розглядом справи в наслідок необґрунтованих дій Позивача.

Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачено частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, зі змісту ч.5 ст.142 ЦПК України вбачається, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, не у всіх випадках залишення позову без розгляду, а лише якщо воно відбулось внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Згідно роз`яснень викладених у пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Разом з тим, стороною відповідача в заяві про компенсацію витрат не зазначено та не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі №521/3011/18.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України- це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

З огляду на вищевикладене, доводи заяви про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, тому суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої ст.142 ЦПК України та відмовляє відповідачу в задоволені вказаної заяви.

Керуючись ст. 13, 255 ,260,261 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву клопотання позивача ОСОБА_1 «про відмову від позову та закриття провадження» - задовольнити.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денис Олександрович «про визнання договору дарування недійсним та поділ майна подружжя» - закрити.

У задоволенні заяви адвоката Машошиної А.О., яка діє в інтересах відповідача № 1 ОСОБА_2 , про компенсацію понесених відповідачем витрат пов`язаних з розглядом справи в наслідок необґрунтованих дій позивача відмовити.

Зобов`язати ГУДКСУ у Дніпропетровській області повернути платнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні 00 копійок - витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денис Олександрович «про визнання договору дарування недійсним та поділ майна подружжя», згідно:

-квитанції про сплату № 73219 від 13 вересня 2021 року на суму 908 гривень 00 копійок;

-квитанції про сплату № 73219 від 13 вересня 2021 року на суму 908 гривень 00 копійок;

-квитанції про сплату № 73275 від 13 вересня 2021 року на суму 908 гривень 00 копійок.

Копію ухвали вручити учасникам цивільного провадження в залі судового засідання під розписку, позивачу надіслати невідкладно рекомендованою поштою для відому.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Суддя Івченко Т. П.