ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3853/21 Справа № 173/687/20 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: структурний підрозділ Дніпровське локомотивне депо регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця про визнання протиправними та скасування наказів та стягнення невиплаченої премії,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: структурний підрозділ Дніпровське локомотивне депо регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця про визнання протиправними та скасування наказів та стягнення невиплаченої премії.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: структурний підрозділ Дніпровське локомотивне депо регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця про визнання протиправними та скасування наказів та стягнення невиплаченої премії відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гурський В.С. просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року у справі №173/687/20 та прийняти нове рішення, яким скасувати наказ структурного підрозділу Дніпровське локомотивне депо регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця Про виплату премії працівника депо за результатами роботи за липень та серпень 2019 року, в частині зниження розміру премії ОСОБА_1 за липень 2019р. На підставі протоколу №8 при в.о. ТЧЗЕ від 28.08.2019р. В розмірі 50%., скасувати наказ структурного підрозділу Дніпровське локомотивне депо регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця про виплату премії працівника депо за результатами роботи за січень 2020 року в частині не нарахування ОСОБА_1 премії за січень 2020р. стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця на користь ОСОБА_1 суму не виплаченої премії у розмірі 2970,54 грн., яка складається з суми невиплаченої премії за липень 2019р. у розмірі 1384,39грн, та з суми невиплаченої премії за січень 2020р. у розмірі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 12.05.2016 року працює машиністом тепловоза структурного підрозділу Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 28-30).

Наказом структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця Акціонерного товариства « Українська залізниця» «Про виплату премії працівникам депо за результатами роботи за липень та серпень 2019 року позивачеві занижена премія за липень 2019 року на підставі протоколу № 8 при в.о. ТЧЗЕ від 28.08.2019 року на 50%.(а.с.36)

Наказом структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця Акціонерного товариства « Українська залізниця» про виплату премії працівникам депо за результатами роботи за січень 2020 року йому не нараховано 50% преміальної виплати за січень 2020 року, позивачем наданий протокол оперативної наради з питань паливо використання. Сам оскаржуваний наказ ні позивачем, ні відповідачем не наданий. Проте факт позбавлення позивача премії за січень 2020 року відповідачем визнається.

Відповідно до ч.1,2 ст. 94 КЗпП України - заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Премія - основний, найбільш ефективний стимулюючий виробничу, підприємницьку, торговельну або комерційну діяльність вид додаткової, понад основну, заробітної плати, яка виплачується за поліпшення основних показників колективної та індивідуальної праці працівників, а також кінцевих загальних результатів виробничої, підприємницької, торговельної або комерційної діяльності (преамбула Методичних рекомендацій щодо оплати праці працівникам малих підприємств, схвалених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13.08.2004 року № 186).

Преміювання здійснюється у двох формах: преміювання, передбачене системою оплати праці; преміювання як вид заохочення (поза системою оплати праці).

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, а саме: основна заробітна плата; додаткова заробітна плата; інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Премії поділяються на види : Виробничі - виплачуються відповідно до умов преміювання, як правило, працівникам або групі працівників (підрозділам підприємства), які досягли найкращих результатів у праці, причому ця праця має бути пов`язана саме з виробничим процесом. -За підсумками роботи за певний період (місяць, квартал, півріччя, рік).

Умови преміювання - певні вимоги, дотримання яких необхідно для отримання премії за виконання показників преміювання.

Умови преміювання можуть бути основними і додатковими.

Основні умови преміювання - це вимоги, при недотриманні яких, премія за виконання показників преміювання взагалі не нараховується.

Додаткові умови преміювання - це вимоги, при недотриманні яких, премія за виконання показників преміювання зменшується на певну величину (зазвичай до 50%).

Кількість показників і умов преміювання не повинно перевищувати двох-трьох. Якщо показників і умов преміювання буде більше, то становище стає малозрозумілим для виконавців, ускладнюються розрахунки по нарахуванню премії, тощо. Непродумані або нечітко сформульовані умови преміювання, неправильно вибрані показники можуть призвести не до позитивних, а до негативних наслідків.

Питання преміювання на підприємствах, як правило встановлюються у колективному договорі підприємства. Юридичною основою для цього є норми статті 15 Закону України «Про оплату праці» та статті 97 Кодексу законів про працю України. При цьому мають бути дотримані норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Слід також взяти до уваги, що роботодавець ці питання зобов`язаний вирішувати разом з профспілкою. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації разом з роботодавцем вирішує питання оплати праці, у тому числі й премій, винагород та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Отже, всі питання щодо преміювання працівників підприємства вирішують самостійно, шляхом розробки Положення про преміювання. Положення про преміювання є складовою частиною діючої системи оплати праці на підприємстві і, як правило, затверджується як додаток до колективного договору. При цьому, як і колективний договір, зазначене Положення має бути узгоджене з профспілковим або іншим, уповноваженим на представництво трудовим колективом, органом, а за його відсутності представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом

У Положенні про преміювання визначається коло працівників, на яких поширюється дія системи преміювання, показники, конкретні умови, розмір, терміни, а також порядок нарахування премій по кожній категорії працівників.

В Положенні про преміювання мають визначатися виробничі упущення чи інші недоліки в роботі, за які працівники позбавляються премії повністю чи частково. Одним із таких показників може бути порушення працівником трудової дисципліни.

Якщо така норма передбачена Положенням про преміювання, то в разі накладення на працівника дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни розмір премії зменшується або працівник позбавляється права на премію повністю. У Положенні має бути обумовлено порядок і термін депреміювання працівників.

Згідно зі ст. 151 КЗпП протягом строку дисциплінарного стягнення до працівника не застосовуються заходи заохочення. Статтею 143 КЗпП встановлено, що відповідні заходи заохочення визначаються правилами внутрішнього трудового розпорядку або встановлюються у колективному договорі, іншому локальному нормативному акті роботодавця. Наприклад, заходом заохочення є премія до державних і професійних свят або ювілейних дат. Саме такі премії не виплачують протягом строку дисциплінарного стягнення.

З наведеного вище вбачається, що премія не є заробітною платою, а є додатковою оплатою, яка застосовується до працівників за певні трудові досягнення, інтенсивність праці тощо.

Як вбачається з наданих суду доказів за першим наказом за липень та серпень 2019 р. позивач був позбавлений 50% премії за зазначені ним у звіті розходження часу по периметру. За другим наказом за січень 2020 р. ,відповідно за протоколом оперативної наради, позивач був позбавлений 50% премії за перевикористання палива.

З наданої позивачем копії службового формуляра машиніста ОСОБА_1 ,. вбачається, що позивачеві дійсно були записані зазначені ним в позовній заяві зауваження. Той факт, що позивач був не згоден з вказаними зауваженнями не спростовує виявленого недоліку в роботі позивача. Будь-яких доказів на спростування виявлених порушень позивачем не надано.

Доказів того, що за вказаний період позивач працював з певними досягненнями, досяг певних успіхів, працював в особливих умовах праці, що мало б підставою призначення премії, позивачем також не надано.

Таким чином відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів та стягнення невиплаченої премії, оскільки існували підстави для зниження премії позивачеві за підсумками роботи у липні та серпні 2019 року, які відбулись внаслідок недоліків в роботі позивача та які стали підставою для видачі наказів про зниження премії .

Щодо скасування наказу структурного підрозділу Дніпровське локомотивне депо регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця про виплату премії працівника депо за результатами роботи за січень 2020 року в частині не нарахування ОСОБА_1 премії за січень 2020р. також не підлягають задоволенню,оскільки суду не наданий вищевказаний наказ і факт не нарахування премії підтверджується лише протоколом оперативної наради та не заперечувалось самими сторонами.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, накази прийнято у повній відповідності до оцінки показників роботи позивача роботодавцем, а вирішення питання щодо доцільності такого рішення роботодавця не може бути предметом судового розгляду оскільки входить до дискреційних повноважень роботодавця.

Крім того суд першої інстанції, вірно зазначено, що додатковою підставою відмови у позові в частині скасування наказу є пропущений строк для оспорення даних наказів, який відповідно до ч. 1, ст. 233 КЗпП України складає тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В той же час колегія судів наголошує, що ст. 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Однак, позивач не наводить поважних причин пропуску строків звернення до суду.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді М.Ю.Петешенкова

В.С.Городнича