Ухвала

13 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 454/3906/20

провадження № 61-19792ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року у складі судді Фарини Л. Ю., та постанову Львівського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,у справі за позовомОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_3 , третя особа - Сокальська міська рада, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_3 , третя особа - Сокальська міська рада, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 проживає в с. Зубків Сокальського району Львівської області. З метою будівництва будинку він звернувся у Переспівську сільську раду, яка рішенням від 05 травня 1996 року виділила йому земельну ділянку, розміром 0,25 га, під будівництво індивідуального житлового будинку, господарських приміщень, гаражу по АДРЕСА_1 , біля господарства ОСОБА_4 , дозволила будівництво та зобов`язала ОСОБА_1 оформити паспорт на забудову земельної ділянки.

Рішенням Переспівської сільської ради від 15 березня 1999 року затверджено матеріали попереднього погодження та надано дозвіл ОСОБА_1 на виділення земельної ділянки, розміром 0,25 га для, будівництва житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 та зобов`язано виготовити технічний паспорт на забудову земельної ділянки. 12 жовтня 2000 року Переспівська сільська рада затвердила проект відводу та передачу земельної ділянки, площею 0,3358 га, у приватну власність під будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, площею 0,3358 га, яка виділена ОСОБА_1 та знаходиться у його власності винесена в натурі, встановлені її межі відповідно до Акту встановлених меж, а також закладені межові знаки, згідно карточки закладки межового знаку. На підставі рішення Переспівської сільської ради № 26 від 12 жовтня 2000 року ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на вищевказану земельну ділянку.

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулася з вимогою звільнити частину належної позивачу земельної ділянки у зв`язку із оформленням нею права власності в порядку спадкування на земельну ділянку. Земельна ділянка ОСОБА_3 з кадастровим номером :13:003:0004, площею 0,1047 га, сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 25 квітня 2017 року ПП «Земельно-кадастрове бюро» та зареєстрована відділом у Сокальському районі Міськрайонного управління у Сокальському районі та м. Червонограді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Позивач зазначає, що вказаними діями порушено право власності ОСОБА_1 на землю, оскільки він володіє, користується і розпоряджається земельною ділянкою.

На підставі викладеного, позивач просив суд зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :13:003:0004, площею 0,1047 га, та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Львівська область Сокальський район с. Зубків, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248 із закриттям розділу.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

02 грудня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, у якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що кадастровим реєстратором не перевірено можливості знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, частини іншої земельної ділянки. У витязі з державного земельного кадастру щодо відомостей про формування та реєстрацію земельної ділянки від 15 травня 2017 року зазначено право власності ОСОБА_3 на указану земельну ділянку, водночас дублікат заповіту на неї видано сільською радою 19 травня 2017 року, а свідоцтво про право на спадщину лише 12 липня 2017 року. Тобто, на момент подачі заяви до кадастрового реєстратора, формування земельної ділянки ОСОБА_3 не була її власником, а кадастровий реєстратор належним чином не перевірив подані документи. Відповідач ОСОБА_3 , як власник указаних документів, знала про невідповідності у датах їх формування, а тому не додала до відзиву, який направлено сторонам, копій указаних документів. Розгляд справи місцевим судом за відсутності позивача та його представника позбавило сторону позивача права бути заслуханою. Суд апеляційної інстанції погодився з тим, що земельна ділянка, яка спершу виділялася позивачу у розмірі 0,25 га, надана йому площею 0,3358 га, знаходиться у його власності, встановлені межові знаки такої. Тому безпідставним є висновок апеляційного суду про те, що позивач, доводячи законність та обґрунтованість набуття права не зазначає у чому полягає захист його прав в обраний ним спосіб, які його права та яким чином порушені та як задоволення вимог відновить такі. Земельна ділянка, право власності якою оформлене ОСОБА_3 повністю знаходиться в межах земельної ділянки ОСОБА_1 , а тому некоректним є застосування до указаних правовідносин вимог статті 106 ЗК України щодо сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали невиразними.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Отже, справа № 454/3906/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 454/3906/20 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_3 , третя особа - Сокальська міська рада, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков