Справа № 149/1545/21
Провадження № 22-ц/801/2643/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокуСправа № 149/1545/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №149/1545/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року, яке ухвалене суддею Войнаревичем М.Г. в Хмільницькому міськрайонному суді Вінницької області, повний текст складено 03 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, мотивуючи позовні вимоги тим, що 23 жовтня 2020 року о 18:30 год, неподалік с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній загинув від отриманих травм.

За даним фактом було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000372 та постановою від 23 грудня 2020 року закрито кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», у зв`язку із чим, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_3 є батько загиблого - ОСОБА_1 . Позивач вважає, що має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача.

Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача 90000 грн страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року позов задоволено. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року виправлено описку в рішенні суду.

Стягнуто з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 90000 грн та витрати за надання правової допомоги в розмірі 4500 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, як непрацездатна особа, мав дохід (пенсію), що перевищував встановлений законом прожитковий мінімум на місяць, а отже, в розумінні положень чинного законодавства, позивач не вважається таким, що потребує матеріальної допомоги, а отже не набув права на утримання від ОСОБА_3 . Крім того, у загиблого не було офіційного доходу, тому він не міг утримувати батька.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 жовтня 2021 року о 18:30 год неподалік с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній загинув від отриманих травм. За даним фактом було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000372 та постановою від 23 грудня 2020 року закрито кримінальне провадження, у зв`язку за відсутності в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.12 - 14).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20 листопада 1978 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_4 (а.с.15).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 27 жовтня 2020 року (а.с.16).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 29 серпня 2011 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвали шлюб , про що а Книзі реєстрації розірвання шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 19 від 07 квітня 2000 року (а.с.17).

ОСОБА_3 , 1974 року народження, був зареєстрований в АДРЕСА_1 та до складу його сім`ї входили батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою Широкогребельської сільської ради № 544 від 30 жовтня 2020 року (а.с.18).

Відповідно до довідки Широкогребельської сільської ради № 545 від 30 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , 1940 року народження, дійсно перебував на утриманні свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19).

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком (а.с.20 - 21).

ОСОБА_3 на час смерті не працював, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.22 - 23).

Згідно полісу № 129124641 діючого на 23 жовтня 2020 року, відповідальність водія транспортного засобу «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», який діяв на момент настання ДТП (а.с.26).

08 грудня 2020 року представник позивача за довіреністю Мелех Д. О. (а.с.27) повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.10), а також подав заяву на виплату страхового відшкодування (а.с.11).

25 лютого 2021 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило позивача, що для відшкодування витрат по утриманню, потрібно надати рішення суду про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , знаходились на утриманні у загиблого ОСОБА_3 (а.с.24).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, виходив з того, що позивачем доведено, що він відноситься до особи, яка була на утриманні та мав на день смерті ОСОБА_3 право на одержання утримання.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19, під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Доводи апеляційної скарги в тому, що позивач отримує пенсію, яка перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, а отже, в розумінні положень чинного законодавства, він не вважається таким, що потребує матеріальної допомоги, є безпідставними, оскільки саме по собі отримання пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум, не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі.

При цьому відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц, провадження № 61-33638св18; від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц, провадження № 61-20355св19; від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19-ц, провадження № 61-320св20.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_1 перебував на утримані померлого сина - ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Широкогребельської сільської ради № 545 від 30 жовтня 2020 року (а.с.19), а тому відповідно до статей 1187, 1200 ЦК України та статей 6, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на його користь підлягає стягненню страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року справа №199/3877/15 висловлено правову позицію, що: «Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень в зазначеній частині доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанції того, що на момент своєї смерті померлий був безробітнім, оскільки наявність у особи статусу безробітного не свідчить про відсутність у нього окрім заробітної плати інших виплат з огляду на гарантії, передбачені Законом України «Про зайнятість населення»».

За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю його сина за правилами пункту 27.2 статті 27 Закону №1961-IV, розмір відшкодування в сумі 90000 грн вірно визначено судом першої інстанції.

Судом першої інстанції оцінено усі надані докази у сукупності та взаємному зв`язку відповідно до вимог статті 89 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми права, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, передбачену положеннями статті 202 СК України.

З урахуванням усіх встановлених обставин та з покликанням на норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.