Провадження № 2/234/3791/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Данелюк О.М.

за участю секретаря судового засідання Троянчук Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Краматорськ цивільну справу № 234/10779/21 за позовом:

ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до

ОСОБА_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Із позову вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - відповідач за позовом - в період з 26 жовтня 1963 року по 18 березня 2015 року перебували в офіційно оформленому шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Від спільного життя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підчас шлюбу та за спільні кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_3 , яка відповідно до вимог ст.60 Сімейного кодексу України, частини 3 ст.368 Цивільного кодексу України належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя. Позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 є інвалідами другої групи. Докази на підтвердження інвалідності ОСОБА_5 знаходяться у безпосередньо у ОСОБА_5 . Інвалідність ОСОБА_3 підтверджується довідкою МСЕ №200464 від 30.09.1997 року, оригінал якої знаходиться у ОСОБА_3 . Хоча шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був офіційно розірваний 18 березня 2015 року, сімейні відносини вони фактично не припиняли, мали спільний бюджет та спільно вели господарство, продовжували проживати однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22 лютого 1994 року, зареєстрованого 02 березня 1994 року у Сєверодонецькому міському бюро технічної інвентаризації у Реєстровій книзі №249 за реєстровим №249. На підтвердження обставин спільного проживання додається копія епікризу №12851 з історії хвороби позивача ОСОБА_5 , який в період з 21.11.2018 р. по 04.12.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня, та адреса його фактичного проживання зазначена саме у квартирі АДРЕСА_4 . Розірвання шлюбу сторін по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 носило суто формальний характер. Восени 2018 року стан здоров`я ОСОБА_5 та ОСОБА_3 значно погіршився, через що виникла необхідність у їх сторонньому догляді та допомозі, яку стала надавати ОСОБА_6 - донька ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . У січні 2019 року позивачка ОСОБА_3 саме через потребу у сторонній допомозі у побуті переїхала до своєї доньки ОСОБА_6 та мешкає за адресою: АДРЕСА_5 . Догляд за ОСОБА_5 - відповідачем - з січня 2019 року здійснює ОСОБА_7

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 спільно проживають у кв. АДРЕСА_3 . Відповідач ОСОБА_5 через хворобливий стан здоров`я та похилий вік знаходиться у залежному від ОСОБА_7 становищі.

До січня 2019 року позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_7 підтримували добрі родинні стосунки, які зіпсувалися між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 саме через вимогу здійснення догляду за ОСОБА_5 , яку ОСОБА_3 через хворобливий стан свого здоров`я здійснювати самостійно не могла. ОСОБА_7 в телефонній розмові став погрожувати ОСОБА_3 позбавити її права власності на частину кв. АДРЕСА_4 . Стосовно права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину кв. АДРЕСА_3 слід зауважити, що до березня 2021 року, а ні ОСОБА_5 , а ні ОСОБА_7 не оспорювали права позивачки на вказане нерухоме майно. Позивачка ОСОБА_3 вважає, що кв. АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності подружжя їй та ОСОБА_5 . Вона була придбана ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2014 року, посвідченого нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори Краматорського міського нотаріального округу, реєстровий № 1-34, номер запису про право власності: 4238782 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачка вважає, що вказаний договір купівлі-продажу від 14.01.2014 року відповідає вимогам закону та є дійсним. Відповідач ОСОБА_5 на даний час заперечує проти вирішення питання поділу майна подружжя та реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину спірної квартири, через що позивачка вимушена звернутися до суду.

Просить суд ухвалити рішення, яким розділити майно подружжя, визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_6 .

Ухвалою суду від 08.09.2021 року провадження по справі відкрито та призначене підготовче судове засідання на 23 вересня 2021 року об 10.00 год.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні надав заяву про застосування позовної давності, мотивуючи її тим, що згідно з ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. 18.03.2015 року, ОСОБА_5 розірвав шлюб із ОСОБА_3 у зв`язку із роздільним проживанням. Про факт купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 знала з 14 січня 2014 року, коли між продавцями- ОСОБА_7 та ОСОБА_19 (наразі змінила прізвище на ОСОБА_19 ), з однієї сторони, та покупцем - ОСОБА_5 , з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчено державним нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за №1-34, оскільки ОСОБА_3 надавала нотаріальну згоду на укладення цього договору. Однак, позовна заява про поділ майна подружжя подана ОСОБА_3 16.08.2021 року, тобто після спливу більше 6 років та 8 місяців після розірвання шлюбу. Таким чином, позивачем ОСОБА_3 пропущено строк у 3 роки з дня, коли вона повинна була дізнатися про порушення своїх прав - з дати розірвання шлюбу 18 березня 2015 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що родину ОСОБА_3 знає приблизно 50 років, проживають в одному під`їзді, по АДРЕСА_7 . Так як ОСОБА_3 і ОСОБА_5 захворіли, отримали другу групу інвалідності, і не могли саме себе доглядати без сторонньої допомоги, наприкінці 2018 року, ОСОБА_3 забрала донька до м. Дніпро, ОСОБА_5 забрав син до м. Краматорська. Про те, що родина ОСОБА_3 були розлучені йому невідомо, вони завжди проживали разом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що проживає у м. Сєвєродонецьку, за адресою: АДРЕСА_8 . Її сусідами в кв. №32 є родина ОСОБА_3 , знає їх з 1966 року, з моменту заселення. Вони завжди жили в квартирі разом, наприкінці 2018 року, ОСОБА_5 захворів, отримав другу групу інвалідності, і син його забрав до м. Краматорська.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що проживає у м. Сєвєродонецьку, за адресою: АДРЕСА_8 . Її сусідами в кв. №32 є родина ОСОБА_3 , знає їх все життя. Раніше в цій квартирі проживав її дідусь, і вона постійно приходила в гості до нього, і бачила родину ОСОБА_3 . З 2007 року, вона постійно проживає за вказаною адресою. Гуріни завжди жили в квартирі разом, наприкінці 2018 року, ОСОБА_5 захворів, отримав другу групу інвалідності, і син його забрав до м. Краматорська, а ОСОБА_3 забрала донька в м.Дніпро.

Заслухавши представників сторін, свідків дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період з 26 жовтня 1963 року по 18 березня 2015 року перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ..

Від спільного життя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 придбали кв. АДРЕСА_3 .

Шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірваний 18 березня 2015 року.

Між сторонами укладено договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_3 , посвідченого 14.01.2014 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. реєстровий № 1-34, номер запису про право власності: 4238782 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті 256 та 257 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72,частиною другою статті 129,частиною третьою статті 138,частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.ч. 2-3 ст. 72 СК України).

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 18.03.2015 року. Тобто, з вказаного часу позивачка як співвласник майна подружжя дізналася про порушення її права власності і саме з вказаного часу почався перебіг строку позовної давності для вимог про поділ майна подружжя.

Враховуючи, що позивачка була достовірно обізнана щодо наявності даного майна з дати розірвання шлюбу, (оскільки іншого не довела) то перебіг позовної давності для подання позову про поділ спільного майна між подружжям розпочався з дати, наступної після розірвання шлюбу, тобто з 19.03.2015 року і тривав три роки та закінчився 19.03.2018 року.

Даний позов підписаний позивачем 10.08.2021 року та зданий до поштового відділення10.08.2021 року, тобто після закінчення позовної давності.

В позовній заяві не міститься відомостей про причини пропуску позовної давності при поданні даного позову до суду, і відсутнє прохання його поновити, відсутні причини, які б могли бути визнані поважними. Позивачка ніяких пояснень (усних, письмових) та інших заяв з даного приводу суду не надала. Її представник в судовому засіданні висловив свою думку з приводу того, що строк позовної давності, який рахується з дня, коли особа дізналась про порушене право, не пропущений, оскільки позивачка про наявність даного майна дізналась лише при виконанні рішення суду про поділ іншого сумісного майна і вчиненні реєстраційних дій з відомостей з реєстру речових прав і позов подала у строк три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 211, 247, 259, 263, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення ухвалене й надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Повний текст рішення складено 14.12.2021 року.

Суддя Краматорського міського суду О. М. Данелюк