Справа № 167/315/21
Номер провадження 2/167/184/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю:

секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами

В С Т А Н О В И В :

16 квітня 2021 року позивач ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Одночасно на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач просила суд накласти арешт на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 та до набрання рішенням у справі законної сили заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчинити будь-які дії щодо житлового будинку.

Свій позов мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2008 року, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 26 травня 2014 року було розірвано. В період шлюбу ними був побудований житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 . Зазначає, що в будівництві будинку брала безпосередню участь як фізичну (виконання будівельних робіт, доставка будівельних матеріалів та інше), так і матеріальну (закупівля будівельних матеріалів, оплата їх доставки до місця будівництва, оплата послуг робітників, що допомагали у будівництві), що підтверджується товарними чеками, накладними, рахунками та довідками. Крім того, у зв`язку з нестачею коштів на будівельні матеріали вона під розписку позичала кошти в сумі 1500 доларів США у ОСОБА_5 . Згідно з відомостями трудової книжки виданої ОСОБА_4 , з 28 березня 2008 року останній ніде не працював. В результаті спільної фізичної з відповідачем праці будівництво спірного житлового будинку орієнтовно було завершено у 2012 році.

З метою спробувати відновити сім`ю позивач з відповідачем примирились і 27 вересня 2017 року повторно зареєстрували шлюб. Проте життєві позиції відповідача не змінились, останній неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї психологічного характеру. На даний час у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання їх спільного неповнолітнього сина, які визначені рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 26 червня 2014 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірний житловий будинок зареєстроване за відповідачем, про вказаний факт позивач дізналася на початку 2020 року. В досудовому порядку дійти згоди з відповідачем про поділ спірного житлового будинку позивач не змогла. Розмова про це призводить до суперечки під час якої відповідач ображає її нецензурною лайкою, перекриттям кранів води, газу, вимкненням лічильника електроенергії та вчиненням інших дій, що призводять до нестерпного життя в будинку позивача з дитиною. Вказує, що житловий будинок є спільним майном подружжя, оскільки побудований за спільні кошти та період перебування в зареєстрованому шлюбі.

Просить визнати житловий будинок, прибудову, ганок, що знаходяться в АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, прибудови, ганку.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В решті вимог заяви відмовлено.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 06 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 27 травня 2021 року о 11 год 00 хв.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27 травня 2021 року у зв`язку з неявкою в підготовче засідання відповідача щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час та місце судового засідання розгляд справи відкладено на 11 год 00 хв 18 червня 2021 року.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 05 липня 2021 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про уточнення предмета позову. Постановлено викликати в судове засідання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті 02 вересня 2021 року о 14 год 00 хв.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 14 вересня 2021 року за заявою відповідача розгляд справи відкладено на 13 год 00 хв 23 вересня 2021 року.

07 вересня 2021 року відповідач ОСОБА_4 подав суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що у 2008 році йому була подарована земельна ділянка площею 300 кв.м, яку було виділено із земель господарства його матері. У 2018 році після спорудження будинку ним у встановленому порядку була здійснена реєстрація будинку. Твердження позивачки, що будівництво житлового будинку закінчено у 2012 році є голослівним, оскільки будівництво було закінчено у 2016 році, а право власності зареєстровано у 2019 році. Згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області вони припинили вести спільне господарство, оскільки за ініціативою позивачки шлюб був розірваний в травні 2014 року і він сплачував аліменти на утримання малолітньої дитини. Позивач коштів на спорудження будинку не вкладала. Навпаки, крім будівництва, відповідач особисто ніс витрати на утримання дитини. Твердження позивачки про те, що він будинок не будував, оскільки з 2008 року ніде не працює є голослівними. Так як, з 2008 року він за трудовим договором працює в іншій державі. Посилання позивачки на те, що будинок збудований у 2012 році, за час шлюбу, не відповідають дійсності. Висновок експерта щодо оцінки майна складений з порушенням чинної Інструкції про порядок технічної інвентаризації нерухомого майна. Зокрема, викладаючи в технічному паспорті складові характеристики нерухомого майна експертом зазначено, що нежилі приміщення 1-1, 1-2 є коридором і паливною та входять до загального нерухомого майна. Разом з тим, характеризуючи весь будинок в цілому, експерт зазначив, що в будинку є прибудова, а саме ганок та нежилі приміщення 1-1, 1-2. Тому, зазначений висновок експерта є неналежним доказом в частині року побудови житлового будинку. Докази участі позивача у фінансуванні будівництва житлового будинку, які складаються з товарних чеків на придбання та перевезення будівельних матеріалів є неприйнятними, оскільки вони датовані 2014 роком і не містять прізвища замовника. Вважає, що позивачка не довела, що будинок збудований у 2012 році під час шлюбу, що будинок будувався за рахунок її фінансових вкладень. Зазначає, що будинок був споруджений коли шлюб між сторонами був розірваний і ведення між ними спільного господарства припинено. Ураховуючи вищенаведене просить в позові ОСОБА_3 про визнання будинку, що розташований в АДРЕСА_1 спільним сумісним майном і визнання за нею 1/2 частину нерухомого майна відмовити.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав зазначених в позовній заяві та просила позов задовольнити. Пояснила, що після одруження вона з відповідачем проживали у будинку його батьків. У 2009 році спільними зусиллями сторін та їхніх батьків розпочали будівництво спірного будинку на земельній ділянці батька відповідача. У 2012 році закінчили будівництво і разом з відповідачем та дитиною розпочали жити в будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . Зазначила, що вона у будівництво вкладала як кошти так і працю.

Представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, просив задовольнити позов частково та визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку житлового будинку, прибудови, ганку, що знаходяться в АДРЕСА_1

Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України) та Цивільного кодексу України(далі - ЦК України).

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2008 року, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 26 травня 2014 року шлюб було розірвано.

27 вересня 2017 року сторони повторно зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Копачівської сільської ради Рожищенського району Волинської області.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 27 серпня 2020 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно наявних у позивача товарних чеків від 15 червня 2012 року, 12 вересня 2012 року, 30 листопада 2016 року, 07 червня 2014 року, 09 червня 2012 року, 16 червня 2011 року, 15 серпня 2011 року, накладної № 697 від 07 серпня 2012 року протягом 2011-2016 років придбавались будівельні матеріали.

Відповідно до технічного паспорта на спірний будинок, виготовленого станом на 06 квітня 2021 року, наведено такі характеристики будівель і споруд: житловий будинок літ. «А1-2», прибудова літ. «а1», прибудова літ. «а1», ганок літ. «а2». Рік побудови всіх об`єктів вказаний 2011.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 245, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що як позивач так і відповідач звертались до неї за допомогою в будівництві будинку. Під час того як вона працювала на будівництві, зокрема під час шпаклювання стін, допомагала їй позивач. Будівництво здійснювалося за спільні кошти усіх, позивача і відповідача, родичів. Орієнтовно літом 2012 року будівництво спірного будинку було завершено і сторони з дитиною почали проживати у цьому будинку. Зазначила, що неодноразово була в них в гостях і на той час сім`я сторін гарно жила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який приходиться позивачу батьком, суду пояснив, що у 2008 році рішення про необхідність будівництва будинку для сторін фактично прийняли батьки позивача та відповідача. Зазначив, що особисто він винаймав бригаду для будівництва, техніку, забезпечив деревину на весь будинок. Пояснив, що будинок будувався за спільні кошти як батьків сторін так і самих сторін. Позивач ОСОБА_3 фактично самостійно пофарбувала підлоги, поклеїла шпалери. Орієнтовно закінчили будівництво в 2012 році і сторони відразу почали в ньому проживати разом з дитиною. В подальшому їхнє сімейне життя не склалося, виникали постійні конфлікти.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , яка приходиться відповідачу матір`ю, суду пояснила, що син(відповідач) та невістка(позивач) на подарованій відповідачу земельній ділянці під час шлюбу розпочали будівництво житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . На скільки відсотків був побудований будинок в 2014 році не знає, будинок був зведений і накритий, без внутрішніх робіт. Зазначила, що вона давала грошові кошти сину для будівництва та облаштування спірного будинку, а також участь в будівництві брала позивач ОСОБА_3 та допомагали батьки позивача. В основному закінчував будівництво син(відповідач), який неофіційно працював. Зазначила, що в 2017 році отримали будівельний паспорт, а в 2019 році зареєстрували право власності. В цей період позивач з відповідачем то розлучалися то знову сходилися.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що допомагав відповідачу в оформленні документів на збудований спірний будинок. Зазначив, що бачив будинок ззовні в 2014 році і, на його думку, будівельна готовність спірної будівлі становила орієнтовно 50%. У 2017 році був виготовлений будівельний паспорт та в 2019 році зареєстровано право власності на будинок, що розташований в АДРЕСА_1 . Повідомив, що йому не відомо хто здійснював будівництво спірного будинку та за чиї кошти.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Одним із таких прав, що виникає після реєстрації шлюбу, є право спільної сумісної власності подружжя, до якого належить майно, набуте подружжям за час шлюбу.

За змістом ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Аналогічні положення містить і ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Під час розгляду справи необхідно врахувати, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні висновки містяться у Постановах Верховного Суду у справі №205/8012/16-ц від 12 червня 2019 року, справі №335/331/18 від 26 березня 2020 року.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором(ч. 1 ст. 70 СК України).

Як передбачено ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, набуття майна за час шлюбу є підставою для виникнення у подружжя права спільної сумісної власності на це майно. У разі коли презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, не спростовано, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Оскільки будинок фактично побудовано за час шлюбу, за спільні кошти та в інтересах сім`ї, відтак такий є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, при цьому реєстрація права власності на спірне майно після розірвання шлюбу у цій справі не впливає на правовий статус нерухомого майна, оскільки, як встановлено судом, його будівництво здійснено до розірвання шлюбу.

На переконання суду спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а відповідач зазначений титульним власником.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи позицію представника відповідача щодо часткового заперечення позову лише в розмірі частки позивача ОСОБА_3 , а саме, що остання має право лише на 1/4 частку спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, суд доводи відповідача ОСОБА_4 викладені в запереченнях від 07 вересня 2021 року до уваги не приймає.

Поряд з цим, представник відповідача обґрунтовуючи свою позицію про необхідність визначення ОСОБА_3 1/4 частки в спірному житловому будинку з надвірними будівлями і спорудами в зв`язку з готовністю спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами на час розірвання шлюбу лише орієнтовно на 50 %, всупереч вимогам ст. 77, 79, 80 ЦПК України будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів щодо ступеня готовності спірного майна не надає.

Обставин, які мають істотне значення при визначенні частки кожного з співвласників (її збільшення або зменшення) у даному випадку суд не вбачає.

Таким чином, ураховуючи, що побудований сторонами в період шлюбу житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя стороною відповідача не надано, а тому, суд доходить висновку про визначення розміру часток майна дружини та чоловіка, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частці.

Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки заяву позивача про забезпечення позову та позов задоволено повністю, а тому сплачений судовий збір в сумі 3132,83 грн.(2678,83 грн. судовий збір за подання позовної заяви + 454,00 грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 12, 13, 79-81, 141, 258-260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами - задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок, прибудову, ганок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку А 1-2, загальною площею - 73,0 кв.м, з яких: житлова - 30,1 кв.м, допоміжна - 42,9 кв.м, прибудови а1, ганку а2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 3132 (три тисячі сто тридцять дві) гривні 83 копійки сплаченого судового збору.

Захід забезпечення позову, обраний на підставі ухвали Рожищенського районного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року у виді накладення арешту на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на праві власності належить ОСОБА_4 продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 16 грудня 2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , адреса робочого місця: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник відповідача: ОСОБА_2 , адреса робочого місця: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддя І. Т. Гармай