Справа № 462/4029/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Борисюк В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про скасування розпорядження,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника 09.06.2021 року звернулася до суду із позовною заявоюдо Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради,у якій просить скасувати розпорядження №179 від 16.03.2020 року «Про встановлення днів побачення гр. ОСОБА_2 з малолітніми дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ».

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2017 року і від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після народження доньки, через постійні докори та скандали зі сторони свекрухи, 30.09.2019 року вона вирішила забрати дітей та повернутися жити до своїх батьків. ОСОБА_2 відмовився переїжджати до них і не наполягав, щоб вона з дітьми повернулася до квартири, де вони проживали. 16.03.2020 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради за заявою ОСОБА_2 було прийнято розпорядження №179 «Про встановлення днів побачень гр. ОСОБА_2 з малолітніми дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ». Із заяви ОСОБА_2 від 31.01.2020 року, адресованої відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району управління «Служба у справах дітей» ДГП ЛМР, вбачається, що така подана із неповним переліком документів, зокрема, до заяви не було долучено довідку з місця проживання (перебування) дітей. Натомість, відділ «Служба у справах дітей» Залізничного району та комісія з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації, всупереч п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування, діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.08.2008 року №866, видали висновок та рекомендації, оформлені протоколом №5 від 20.02.2020 року, які слугували підставою для прийняття Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради розпорядження №179 від 16.03.2020 року.Вважає, що дії відповідача щодо встановлення днів та годин зустрічей ОСОБА_2 з їхніми дітьми фактично призводять до режиму окремого проживання з чоловіком, створюючи режим сегрегації, чим безпосередньо порушують її сімейні немайнові права. У зв`язку з наведеним просить скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №179 від 16.03.2020 року.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 14.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаний строк уповноважений представник відповідача подала 02.04.2021 року суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що до заяви ОСОБА_2 , яка надійшла до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, дійсно не було долучено довідки з місця реєстрації (проживання) дітей. Проте, в цьому не було необхідності, оскільки Відділу «Служби у справах дітей» Залізничного району, яким видано довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописки №25 від 12.02.2020 року, надано доступ до реєстру територіальної громади м. Львова відповідно до положення про реєстр територіальної громади м.Львова затвердженого Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1288 від 03.12.2018 року. Твердження позивача про те, що висновок відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району виданий всупереч п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування, діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.08.2008 року №866, є хибними. Відділ «Служба у справах дітей» Залізничного району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради не є органом опіки та піклування, а тому не уповноважений розв`язувати спір між батьками щодо участі у вихованні дитини. Висновок відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району від 20.02.2020 року носить рекомендаційний характер для органу опіки та піклування і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у позивача, не порушує її права та обов`язки. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення органом опіки та піклування, в ході якого відбувається оцінка всіх матеріалів в сукупності, в тому числі і висновку відділу «Служби у справах дітей». Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

22.07.2021 року від представника третьої особи адвоката Чупи І.І. надійшли письмові пояснення, в яких зазначила, що з моменту, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перестали спільно проживати, остання усіляко перешкоджає ОСОБА_2 побачення з дітьми. ОСОБА_2 неодноразово намагався вирішити питання щодо спілкування та виховання з дітьми, в тому числі шляхом укладення із матір`ю дітей договору, але безуспішно. За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 31.01.2020 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради було прийнято розпорядження №179 «Про встановлення днів побачень гр. ОСОБА_2 з малолітніми дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_7 » від 16.03.2020 року, яким було встановлено графік побачень з дітьми в присутності їх матері кожну середу та суботу місяця з 16.30 год. до 19.00 год., а також другу та четверту неділю місяця з 09.00 год. до 18.00 год. Проте, розпорядження №179 від 16.03.2020 року позивачем не виконувалось, у зв`язку з чим ОСОБА_2 змушений був звернутися до суду із позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми і їх вихованні та визначення способів участі батька у вихованні дітей. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.06.2021 року у справі №463/10899/20 визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дітей. Відтак, позивач повинна була захищати свій інтерес під час судового розгляду справи №463/10899/20, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення органу опіки та піклування, що в свою чергу не відповідає принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим. Позивач у позовній заяві не доводить наявність окремого спору, наявності порушеного права або інтересу, у зв`язку з чим просить в задоволенні позову відмовити.

У судове засідання 06.12.2021 року позивач не з`явилася, хоча про дату, час і місце проведення такого була повідомлена належним чином, при цьому представник позивача подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності за наявними у справі доказами, що є його правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, не забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, про причини неявки такого суд не повідомив.

Третя особа, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, при цьому представник третьої особи подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності за наявними у справі доказами, що є її правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України.

Дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2017 року і від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З вересня 2019 року ОСОБА_1 з дітьми проживають окремо від ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

31.01.2020 року ОСОБА_2 звернувся у відділ «Служби у справах дітей» Залізничного району управління «Служби у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із заявою про визначення його участі у вихованні дітей та спілкування з ними (а.с.9-11).

Згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №179 від 16.03.2020 року встановлено дні побачень ОСОБА_2 із його малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме: кожну середу та суботу місяця з 16.30 год. до 19.00 год.; другу та четверту неділю місяця з 09.00 год. до 18.00 год.; побачення батька дітей повинні відбуватися у присутності матері дітей ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 не повинна перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_2 з малолітніми дітьми (а.с.8).

Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо участі у вихованні дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

У справі предметом оскарження є розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №179 від 16.03.2020 року «Про встановлення днів побачень ОСОБА_2 з малолітніми дітьми : ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ».

Разом з тим, судом установлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.06.2021 року (справа №463/10899/20), яке постановою Львівського апеляційного суду від 11.10.2021 року залишене без змін (а.с.86-89), позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, Управління «Служба у справах дітей» ДГП ЛМР, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми і їх вихованні та визначення способів участі батька у вихованні дітей задоволено частково, визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дітей: особисті зустрічі з сином ОСОБА_9 та донькою ОСОБА_7 в присутності їх матері ОСОБА_1 кожну першу та третю суботу місяця з 15.00 год. до 19.00 год., кожну другу та четверту неділю місяця з 10.00 год. до 19.00 год. за місцем проживання дітей; в дні народження дітей та в день народження їх батька з 09.00 год. до 15.00 год. (а.с.47 зворот 50).

Отже, позивач повинна була захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі за зазначеними позовними вимогами, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення органу опіки та піклування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки позивач не довела наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, а також не довела порушення свого права або інтересу, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації м. Львова №179 від 16.03.2020 року- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з п.3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, , адреса місцезнаходження: 79022, м.Львів, вул.Виговського, 34;

третя особа ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 13.12.2021 року.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний