КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/4033/2021 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року постановлену у складі судді Чех Н.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання місця проживання неповнолітніх дітей з матір`ю та стягнення аліментів на їх утримання,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання місця проживання неповнолітніх дітей з матір`ю та стягнення аліментів на їх утримання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання місця проживання неповнолітніх дітей з матір`ю та стягнення аліментів на їх утримання направлено за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для відкриття провадження до суду першої інстанції.

Посилається на те, що позивач вірно визначив підсудність справи та відповідно до положень ст.28 ЦПК України подав за правилами альтернативної підсудності позов до Дніпровського районного суду м. Києва за місцем своєї постійної реєстрації: АДРЕСА_1 . Чинне законодавство не містить положень за якими суд може визначити територіальну підсудність справи посилаючись на місце реєстрації малолітніх дітей за вказаними спірними правовідносинами. Судом не встановлено фактичного місця проживання дітей та винесено незаконну ухвалу ґрунтуючись виключно на довідці Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 18.12.2020 року про відсутність місця реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Посилання суду на неможливість застосування у даній справі альтернативної підсудності за місцем проживання позивача помилкове.

Інші учасники процесу не надали до суду відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Направляючи справу за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси, суд першої інстанції виходив з того, що діти сторін - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою реєстрації позивача, а саме: АДРЕСА_1 зареєстрованими не значаться. Адреса проживання відповідача - АДРЕСА_2 , тому відповідно до вимог статей 27, 28 ЦПК України суд направив справу по місцю проживання відповідача.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання місця проживання неповнолітніх дітей з матір`ю та стягнення аліментів на їх утримання.

Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача є квартира АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до Дніпровського району м. Києва.

Судом встановлено, що 09 травня 2019 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали договір про участь батьків у вихованні дітей. Положення цього Договору регулюють порядок та участь кожного з батьків у здійсненні батьківських прав та виконанні обов`язків щодо дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьки досягли згоди і підписанням цього Договору засвідчують своє волевиявлення щодо того, що діти, які на момент підписання цього Договору є неповнолітніми будуть проживати разом з матір`ю (а.с.18-20).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 пояснив, що на даний момент ані в судовому порядку, ані відповідними службами у справах дітей не встановлено та не визначено місця проживання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року зобов`язано Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської рада відібрати у ОСОБА_3 та передати їхній матері - ОСОБА_1 неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до моменту вирішення спору про місце їх проживання та стягнення аліментів на їх утримання (а.с.45-49).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що діти з позивачем не проживають, оскільки за умовами договору про участь батьків у вихованні дітей, сторони погодили проживання дітей з матір`ю.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною першою статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України). (Постанова Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі №725/2910/19).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про підсудність цієї справи Дніпровському районному суду м. Києва, адже позов подано до суду за місцем проживання позивача, відповідно до положень частини першої статті 28 ЦПК України, оскільки на час звернення із позовом за умовами договору про участь батьків у вихованні дітей, діти мали проживати разом з позивачем, тому вимоги про стягнення аліментів можуть розглядатись за правилами альтернативної підсудності, тобто і за місцем проживання позивача. Поєднання у одному провадженні із вимогою про стягнення аліментів вимоги про визначення місця проживання дитини, не суперечить положенням процесуального закону, відповідно не впливає на правильність визначеної позивачем територіальної юрисдикції (підсудності) цієї справи, та при поєднанні в одному позові кількох вимог, одна з яких підлягає розгляду за правилами загальної підсудності, а інша - за правилами альтернативної підсудності, справа за такими вимогами може бути розглянута за правилами альтернативної підсудності у суді за вибором позивача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про підсудність справи Приморському районному суду м. Одеси за місцем проживання відповідача.

Враховуючи вищевикладене, ухвалу суду не можна визнати законною і обґрунтованою, тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 382-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.