Провадження № 2/761/2354/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представників позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представників відповідачів: Васильєвої І.В., Чубко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-кредо», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору відступлення прав вимог, заборону вчиняти дії, визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим, -

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-кредо» (далі по тексту - відповідач 1), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту - відповідач 2), у якому просила суд визнати недійсним Договір №2227/К про відступлення прав вимоги від 15.04.2020 року, який укладено між відповідачами та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за №491, в частині відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 як позичальника за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест»; заборонити відповідачам вчиняти дії, що пов`язані із правом власності та правами власника права вимоги до позичальника за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест»; визнати зобов`язання позичальника за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест», припиненим згідно ст. 606 ЦК України; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.04.2020 року укладено Договір №2227/К про відступлення прав вимоги між відповідачами, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за №491. Як вбачається із умов укладеного договору та додатку до нього, до відповідача 1 перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест».

На думку позивача, укладений договір в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 суперечить закону.

Так, відповідачі уклали договір щодо відступлення прав вимоги, які момент такого відступлення не належали відповідачу АТ «Дельта Банк», тобто не були власними правами АТ «Дельта Банк», які відповідно до ст. 512 ЦК України, він мав право відчужувати. Тому, оспорюваний договір суперечить ст. 512 ЦК України і на підставі ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України має бути визнаний недійсним в частині відступлення права вимоги до позивача за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 як такий, що суперечить закону.

Як зазначає позивач, майнові права за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 разом із іншими правами були відступлені АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 через ТОВ «Актив-Гарант». Так, внаслідок укладених договорів 02.07.2014 року, зокрема між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зобов`язання позивача за вказаним кредитним договором припинилися у результаті поєднання боржника та кредитора в одній особі (відповідно до ст. 606 ЦК України).

Тому, оскільки ПАТ «Дельта Банк» станом на час укладення оскаржуваного договору не володів правами кредитора у зобов`язанні за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008, зобов`язання позивача за цим договором припинилися 02.07.2014 року у результаті поєднання боржника та кредитора в одній особі, договір від 15.04.2020 року суперечить вимогам закону, що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву представники відповідачів зазначили, що 02.07.2014 року АТ «Дельта Банк» не втратило права кредитора за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008, а ОСОБА_1 їх не набула, що встановлено у ході судового розгляду. Зокрема, 31.10.2016 року та 10.11.2016 року рішеннями Господарського суду м. Києва у справах №910/12760/16 та №910/15244/16, залишеними без змін апеляційною та касаційною інстанціями, визнано недійсними укладені 02.07.2014 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК Актив-Гарант» Договори про відступлення права вимоги, зобов`язано вчинити дії. Оскільки Договір відступлення права вимоги від 02.07.2014, укладений між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Актив-Гарант», є недійсним, то в силу ч. 1 ст.236 ЦК України він є недійсним з моменту його вчинення, а відтак на підставі ч. 1 ст.216 ЦК України він не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Тож, в силу наслідків недійсності договору, встановлених законом, будь-які подальші правочини щодо майнових прав за кредитними договорами не мають юридичної сили. Тому, зобов`язання ОСОБА_3 за Кредитним договором № 1210-Ф від 02.06.2008 не припинилось на підставі ст. 606 ЦК України та ряду договорів про відступлення права вимоги від 02.07.2014. Тому, Договір № 2227/К про відступлення прав вимоги від 15.04.2020 року не може бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215, 512 ЦК України. Крім того, у судовому порядку вже перевірено правомірність відступлення права вимоги за договором від 15.04.2020 року за раніше зазначеним кредитним договором під час розгляду заяв про заміну сторони правонаступником. Також представники вказували на те, що позов для вимоги про визнання припиненими зобов`язання подано після закінчення строків позовної давності. Крім того, заперечували стосовно заявленого стороною позивача розміру судових витрат. Таким чином, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 24.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою від 15.09.2020 року до матеріалів справи долучено відзив на позов з додатками, клопотання сторони позивача, заперечення на клопотання позивача. Крім того, ухвалено викликати та допитати свідка ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 15.09.2020 року клопотання про залишення без розгляду позовної заяви залишено без задоволення.

Ухвалою від 15.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 18.11.2020 року до матеріалів справи долучено до матеріалів справи долучено пояснення з додатками, надані стороною позивача та пояснення представника відповідача 1.

Протокольною ухвалою суду від 02.02.2021 року до матеріалів справи долучено пояснення представника позивача, постановлено продовжити розгляд справи у відсутності свідка ОСОБА_2 , яка не з`явилася.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено наступне.

05.02.2007 р. між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та громадянином ОСОБА_4 (позичальник) був укладений кредитний договір №788-Ф, за змістом якого банк надав позичальнику кредит у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії у доларах США та гривнях, а позичальник зобов`язався одержати кошти кредиту, а також повернути кредит у строки, визначені договором, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Також 02.06.2008 р. між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та громадянкою ОСОБА_1 (позичальник) був укладений кредитний договір №1210-Ф, згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредит у вигляді мультивалютної кредитної лінії у доларах США та гривнях, а позичальник зобов`язався одержати кошти кредиту, а також повернути кредит у строки, визначені договором, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Виконання зобов`язань позичальників за вказаними кредитними договорами було забезпечено іпотечними договорами №788-Ф/908-Ф/ІП-1 від 31.10.2007 р. та №1210-Ф/ІП-1 від 04.06.2008 р.

У подальшому Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Омега Банк».

18.06.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Омега Банк» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги №1, відповідно до умов якого продавець надав кредити позичальникам за кредитними договорами (в тому числі, за договорами №788-Ф від 05.02.2007 р. та №1210-Ф від 02.06.2008 р.), та відступає право вимоги за такими договорами на користь покупця на умовах, що визначені у цьому договорі.

На виконання умов вказаного договору 18.06.2013 р. між сторонами був підписаний акт приймання-передачі прав вимоги, за яким продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, зазначені у додатку до цього акту, що посвідчує факт здійснення відступлення.

02.07.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги (надалі - «Договір»), за змістом п. 2.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги належного виконання зобов`язань боржників за кредитним договором №788-Ф від 05.02.2007 р. на загальну суму вимог 8 574 044,28 грн. та кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 р. на загальну суму вимог 5 422 879,22 грн.

02.07.2014 р. між сторонами Договору були підписані акт приймання-передачі документації та акт прийому-передачі прав вимоги до Договору.

Зазначені обставини встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 31.10.2016 року у справі № 910/12760/16 (т. 1 а.с. 227-229), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року (т. 1 а.с. 230-231), а остання - постановою Вищого господарського суду України від 30.05.2017 року (т. 1 а.с. 232-233).

Так, рішенням Господарського суду м. Києва від 31.10.2016 року у справі № 910/12760/16 визнано недійсним укладений 02.07.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант» договір про відступлення права вимоги. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант» повернути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» оригінали документації, що стосуються кредитний договорів, укладених з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Вирішено питання судових витрат.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Між тим, позивач вказує, що майнові права за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 були відступлені 02.07.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Актив-Гарант» ОСОБА_2 , а остання уступила їх ОСОБА_1 .

У матеріалах справи наявний Договір відступлення права вимоги (цесії) від 02.07.2014, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому зазначено, що ОСОБА_2 набула право вимоги до ОСОБА_3 на підставі укладеного 02.07.2014 між ТОВ «Актив-Гарант» та ОСОБА_2 договору відступлення права вимоги (цесії) від 02.07.2014 (т. 1 а.с. 102-104).

У той же час, укладений 02.07.2014 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Актив-Гарант» договір про відступлення права вимоги визнано недійсним у судовому порядку.

За умовами ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, подальші договори про відступлення права вимоги, а саме, які укладені 02.07.2014 між ТОВ «Актив-Гарант» та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не створюють юридичних наслідків.

За приписами ч. 1 ст. 606 ЦК України, зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

У даному випадку 02.07.2014 року не відбулося поєднання боржника та кредитора в одній особі внаслідок укладення договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , так як вказаний договір на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків.

Більше того, жодних доказів належного виконання вказаного договору від 02.07.2014 між ТОВ «Актив-Гарант» та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме щодо оплати коштів придбання права вимоги суду надано не було.

Таким чином, станом на 15.04.2020 року ПАТ «Дельта банк» був кредитором за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 року на підставі укладеного 18.06.2013 р. між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги №1.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Оскільки 02.07.2014 року ПАТ «Дельта Банк» не втратило права кредитора за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008, а ОСОБА_1 їх не набула, 15.04.2020 був укладений Договір №2227/К про відступлення прав вимоги між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Інвест-Кредо", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №491 (т. 1 а.с. 113-116).

Відповідно до п. 1 Договору №2227/К про відступлення прав вимоги від 15.04.2020, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Відповідно до умов п. 4 Договору №2227/К про відступлення прав вимоги від 15.04.2020, загальна сума, яка підлягає сплаті Новим кредитором АТ «Дельта Банк», складає 22 374 870 грн. 53 коп. (не оподатковується ПДВ).

У пункті 104 Додатку №1 до Договору №2227/К про відступлення прав вимоги від 15.04.2020 зазначено, що до нового кредитора перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором 1210-Ф від 02.06.2008 року (т. 1 а.с. 126).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Перевіривши обставини укладення оскаржуваного договору, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Твердження позивача про те, що 02.07.2014 року ПАТ «Дельта Банк» втратило права кредитора за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 і тому станом на 15.04.2020 року не володіло цими правами не підтверджені належними та допустимими доказами, адже у ході судового розгляду було встановлено протилежне, а саме, що ПАТ «Дельта Банк» мав законні повноваження на укладення оскаржуваного у даній справі договору.

Отже, суд не вбачає підстав для визнання недійсним Договору №2227/К про відступлення прав вимоги від 15.04.2020 в частині відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 як позичальника за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008, так як станом на 15.04.2020 року ПАТ «Дельта Банк» володів правами кредитора на підставі ч. 1 ст. 512 ЦК України.

Так, від 15.04.2020 року ПАТ «Дельта Банк» не є кредитором за вказаним кредитним договором. Таким чином, оскільки на даний час ПАТ «Дельта Банк» не володіє правами кредитора за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 внаслідок укладеного Договору №2227/К про відступлення прав вимоги від 15.04.2020, не здійснює ніяких дій, пов`язаних з цим правом, заборонити вказаному банку здійснювати правомочності кредитора за вказаним договором неможливо та є захистом права на напутнє, що неприпустимо з огляду на положення ст. 4 ЦПК України. Крім того, у судовому засіданні було встановлено беззаперечний факт того, що ПАТ «Дельта банк» здійснюються дії щодо повідомлення судових органів про заміну сторони у зобов`язання в іншому провадженні (т. 1 а.с. 195-196).

Оскільки такими правами наділено ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на підставі укладеного договору від 15.04.2020 року, суд не має законних підстав для заборони вчиняти вказані дії правомочному кредитору у зобов`язання.

Крім того, у судовому засідання було встановлено, що 15.04.2020 ОСОБА_1 не набула право кредитора за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008. Тому, поєднанням боржника і кредитора в одній особі не відбулося, що унеможливлює визнання зобов`язання припиненим на підставі ст. 606 ЦК України.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Враховуючи ту обставину, що при укладенні договору від 15.04.2020 не було порушено вимоги закону та, відповідно, прав позивача, підстав для визнання його недійсним не вбачає.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд не вбачає за доцільне зупинятися на подіях, які описує позивач у позові, адже вони не можуть слугувати підставою для задоволення цього позову і цим фактам надавали оцінки судові органи протягом розгляду інших справ.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Щодо заяви представників відповідача про застосування строків позовної давності до вимоги про визнання зобов`язання припиненим суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як підтверджено матеріалами справи, про порушення, на думку позивача, свого права, остання дізнався ще у 2016 році під час судового провадження у справі №910/12760/16. З даним позовом позивач звернулася червні 2020 року.

У той же час, заміна кредитора у зобов`язанні не є тотожним поняттям «коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила», а тому строки позовної давності позивач пропустила.

Проте, суд відмовляє у задоволенні заяви представників відповідача про застосування строків позовної давності до вимоги про визнання зобов`язання припиненим, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову по суті.

Положеннями ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, підстави стягувати з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати відсутні.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 216, 236, 256, 257, 261, 267, 512, 514, 606 ЦК України, ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352, п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, -

в и р і ш и в :

відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-кредо», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору №2227/К від 15.04.2020 року відступлення прав вимог, заборону вчиняти дії та визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 року, укладеним між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-кредо», , адреса: м.Київ, вул.Ярославів Вал, 13/2, літ.»Б».

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», , адреса: м.Київ, булв.Дружби Народів, 38.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 12.02.2021 року