Справа № 601/2176/16
Провадження № 4-с/601/2/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м.Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Мочальської В.М.,

за участю секретаря Коляди О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кременецького районного суду Тернопільської області в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Кременецького відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кулини Г.І., яку мотивував тим, що 23 грудня 2020 року державним виконавцем винесена постанова про арешт його коштів та відповідно до якої в АТ КБ «ПриватБанк» накладено арешт на його рахунок № НОМЕР_1 , на який надійшла його зарплата, якою він не може скористатися. Вважає дії державного виконавця неправомірними, оскільки це порушує вимоги ст.68, 70 Закону України «Про виконавче провадження», який забороняє накладати арешт на заробітну плату. У зв`язку із наведеним просив зобов`язати державного виконавця скасувати арешт грошових коштів.

Стягувач ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега», боржник ОСОБА_1 , його представник адвокат Сідорова І.А., державний виконавець Кулина Г.І. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується розписками про вручення судових повісток, учасники до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що 21 серпня 2017 року Кременецьким районним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист № 601/2176/16 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АСК «Омега» матеріальної шкоди в розмірі 50378 грн.

На підставі вказаного виконавчого листа державний виконавець Кременецького відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кулина Г.І. відкрила виконавче провадження № 547000850 та постановою від 23 грудня 2020 року наклала арешт на грошові кошти боржника на його рахунках.

Також судом встановлено, що на підставі постанови про арешт грошових коштів АТ КБ «ПриватБанк» наклав арешт на належний боржнику рахунок № НОМЕР_1 на який надійшла його заробітна плата у розмірі 2901,49 грн., якою він не може користуватися.

Згідно положень ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 %, а за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 %.

При цьому згідно ч.3 ст.70 вказаного Закону загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.

Аналіз змісту даних норм свідчить про те, що звернення стягнення на заробіток боржника допускається і є правомірним, а відтак посилання ОСОБА_1 про неможливість арешту грошових коштів у вигляді заробітку боржника не грунтуються на законі.

Проте при цьому виконавцем мають бути дотримані положення ч.ч.2-3, ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо розміру відрахувань.

З огляду на те, що боржник не надав доказів про наявність у нього інших коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, або наявність іншого майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, то наявні передбачені законом підстави для звернення стягнення на його заробіток.

При цьому після надання боржником доказів про те, що арештовані кошти є його заробітком державний виконавець був зобов"язаний зняти арешт із відповідної частини грошових коштів з дотриманням положень ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо розміру відрахувань із заробітку, чого не зробив, порушивши закон та права боржника.

Керуючись ст.451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Кременецького відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кулину Г.І. зняти арешт із грошових коштів, розміщених на банківському рахунку № НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк», відкритому на ім`я ОСОБА_1 у розмірах відповідно до положень статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням загального розміру надходжень.

В решті скарги відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпоседедньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий