Справа № 588/1362/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2021 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., з участю секретаря судових засідань Семенішина С.С., з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

04.09.2020 ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, який мотивований тим, що 29.07.2020 Тростянецький міський голова ОСОБА_3 на пресконференції, яку він дав редактору газети «Новини Тростянеччини: ТИЖДЕНЬ» ОСОБА_4 , оприлюднив факти, що не відповідають дійсності та викладені неправдиво. Інформація, яку поширив ОСОБА_3 , принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

На вказаній прес-конференції ОСОБА_3 сказав «особи, пов`язані до цієї дії, особи пов`язані в залі їх двоє, це представники «человека» - ОСОБА_2 , в народі його називають «разведчик», який за моєю інформацією, причетний до певних дій, які я називав на початку свого вступу, у якого були обшуки в його домі, який, не знаю офіційно чи ні, переїхав в Охтирку мешкати».

На початку свого виступу ОСОБА_3 сказав, що «оскільки стало відомо працівникам поліції слідчого управління, яке займається кримінальними відносно ОСОБА_3 особами, які проживають в місті Тростянець, готувалося умисне убивство Тростянецького міського голови. Дослівно ч.1 ст.14 п.11 ст.115 КК України «за фактом готування умисного вбивства Тростянецького міського голови Сумської обласні ОСОБА_3 ».

З виступу ОСОБА_3 вбачається, що він вказує на позивача, як на людину, що готувала замах на його вбивство. Свої слова він підтвердив у інтерв`ю газети «Круглий двір»: «Будь-якою ціною не допустити до участі у виборах» за №31 від 06.08.2020, де вказано: цит.: «На думку ОСОБА_5 , до замаху на його життя причетна єдина людина - це ОСОБА_6 , колишній депутат Тростянецької міської ради та Сумської обласної ради: «Це моя особиста думка, яка сформована на основі інформації, що стала мені відома з різних джерел… До речі я заявив про намір певних осіб здійснити моє вбивство на третій день ОСОБА_7 почав записувати відеозвернення і оправдовуватись. Що це: «На ворі й шапка горить?»»»

Позивач зазначає, що по указаній справі він проходив у якості свідка. Ніякі підозри йому не вручалися, міра запобіжного заходу не обиралася. Ніяких дій на готування умисного вбивства ОСОБА_3 він ніколи не робив.

На вказаній прес-конференції ОСОБА_3 пояснює: «ще одна інформація, яка до мене надійшла, що 2 млн гривень два «человека» - ОСОБА_2 , можливо я не прав, але це інформація, і ОСОБА_8 направили на конкретні правоохоронні органи для того, щоб відносно ОСОБА_3 почати всі переслідування»

Позивач вказує, що ця інформація є неправдивою - ОСОБА_9 позивач не знає і ніколи із ним не зустрічався. Ніяких коштів він не давав правоохоронним органам, щоб вони якось переслідували ОСОБА_3 .

Позивач вважає інформацію, озвучену на прес-конференції Тростянецького міського голови 29.07.2020 не оціночними судженнями, а фактичними твердженнями, що не відповідають дійсності, із перевищенням меж допустимої критики, викладеними неправдиво, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, завдають шкоди його інтересам. Поширення недостовірної інформації про нього є результатом цілеспрямованих дій відповідача, який при цьому усвідомлював і сприяв настання наслідків своїх дій, із метою опорочити його честь, гідність і ділову репутацію, а також скомпрометувати його у очах громадськості та для ускладнення його подальшого громадсько-політичного життя. Дана інформація підлягає спростуванню. Юридичний склад правопорушення, який може бути підставою для визнання наведеної частини спірної статті недостовірною та її спростування є присутнім.

За указаних обставин, посилаючись на норми ст.ст.21.28,68 Конституції України, ст.ст.175,201,277,297,302 ЦК України, просить:

- визнати інформацію, поширену ОСОБА_3 на пресконференції Тростянецького міського голови 29 липня 2020 року - такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 ;

-зобов`язати ОСОБА_3 спростувати інформацію, поширену під час пресконференції, що відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом поширення у районних засобах масової інформації відомостей із поміткою "Спростування";

- стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Ухвалою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 18.09.2020 провадження у справі було відкрите за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання проведено 13.10.2020 та призначений судовий розгляд (а.с.23,32).

У підготовчому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та вказав, які саме відомості він просить визнати такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь і гідність та ділову репутацію, а саме це цитати, викладені як пряма мова відповідача . зазначені у позові у «лапках»: «особи, пов`язані до цієї дії, особи пов`язані в залі їх двоє, це представники «человека» - ОСОБА_2 , в народі називають «разведчик», який за моєю інформацією, причетний до певних дій, які я називав на початку свого вступу» та «ще одна інформація, яка до мене надійшла, що 2 млн. грн. два «человека» - ОСОБА_2 , може я не прав, але це інформація, і ОСОБА_8 направили на конкретні правоохоронні органи для того, щоб відносно ОСОБА_3 почати всі переслідування». Також позивач другий абзац прохальної частини позову уточнив, просив зобов`язати відповідача спростувати інформацію, поширену під час прес-конференції від 29.07.20 шляхом поширення в районних засобах масової інформації відомостей із поміткою «спростування» - газеті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », газеті «Тиждень», газеті «Новини Тростянеччини». На телебаченні TVT (ТРК Тростянець).

Своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, на подання відзиву на позов відповідач скористався та 24.11.2020 подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Свої заперечення відповідач мотивував тим, що 29.07.2020 він не надавав пресконференцію редактору газети «Новини Тростянеччини: ТИЖДЕНЬ» ОСОБА_4 . Вказаного числа у приміщенні Тростянецької міської ради ним було дано пресконференцію журналістам КП ТМР «Телерадіокомпанія Тростянець». Під час вказаного заходу ОСОБА_4 зайшов до зали, і оскільки, йому не було чого приховувати, тому вказаний громадянин також перебував у залі.

Відповідач вважає, що позов адресований неналежному відповідачу. Позивач позивається до нього, як до фізичної особи, а не до юридичної особи, де він працює, адже предметом позову є оголошення ним як міським головою на пресконференції у приміщенні міської ради під час виконання ним службових обов`язків інформації.

29.07.2020 відповідач висловлював власні оціночні судження та думки із приводу спланованої компанії по його дискредитації, щодо двох осіб пов`язаних із ОСОБА_2 , який є причетним до певних дій, про які йшла мова на початку його виступу, щодо сплати 2 млн. гривень двома особами ОСОБА_2 та ОСОБА_9 до правоохоронних органів. Це чітко і неодноразово відображено у стенограмі, наданій редактором газети «Новини Тростянеччини: ТИЖДЕНЬ» ОСОБА_4 частина інформації, яка була озвучена ним 29.07.2020 є оціночними судженнями, а саме:

«...Комусь треба зробити з ОСОБА_10 правопорушника і я думаю, що зараз будуть деякі суб`єкти максимально швидко розкидати по інтернету тому подібне...

…Я не буду говорити більше нічого по цим фактам…

… ОСОБА_2 , в народі його називають разведчик, який, за моєю інформацією, причетний до певних дій, які я називав на початку виступу...

...Ще одна інформація яка до мене надійшла, що два человека - ОСОБА_2 , можливо я не прав, але це інформація...

…І сьогодні хтось вирішив просто відпрацювати заплочені кошти, хтось вирішив І дискредитувати міського голову ОСОБА_11 , відволікати його від важливішої виборчої діяльності сьогодні...

... ОСОБА_12 нехай все бачить. Громада я думаю має очі...

…Хай суд рішає хто прав, хто винуватий. Якщо я винуватий, є передбачена міра покарання за адмінправопорушення - це штраф. Але я вважаю, що я не порушував нічого, але що відбулося- спроба знищити ОСОБА_11 ...»

Відповідач вважає, що ОСОБА_2 у своїй позовній заяві сам підтверджує, що оціночні судження, які він висловив, не є предметом судового захисту.

Крім того, його вислови, щодо наявності кримінальних проваджень, порушених СУ ГУ НП в Сумській області та Головним слідчим управлінням Національної поліції, постанови про застосування щодо нього заходів безпеки учасника кримінального процесу є констатацією реально існуючих фактів. А також фактичною констатацією фактів є:

«... це постанова про внесення відносно мене застосування заходів безпеки учасників кримінального процесу... Це постанова від 19.05.2020 року слідчого управління головного управління поліції в Сумській області, а до цього Київське управління поліції, до сьогоднішнього дня розслідується кримінальна справа, провадження стосовно за ознаками ч.1 ст.14 п.11 ст.115....

....саме тому біля мене постійно перебуває два охоронця, які представлені державою щоб забезпечити моє життя і здоровя...

....Сьогодні на мене склали чотири протоколи про адміністративне правопорушення…

...В газеті «Круглий двір» було опубліковано три оголошення - рішення сесій про затвердження переліку земельних ділянок на земельні торги - вартість 598 грн., інше оголошення - 520 грн. і ще одне - заява про наміри екологічної складової. Їх надав в газету наш юридичний відділ…

...Сесією міської ради було визначено друкований ЗМІ, перед цим розглянувши ціни в газеті «Круглий двір», «Новини Тростянеччини», з метою економічної доцільності розміщення рекламних матеріалів та оголошень, рішенням сесії міської ради було визначено тижневик «Круглий двір» друкованим ЗМІ для висвітлення діяльності Тростянецької міської ради, її виконавчого комітету, апарату та інших структурних підрозділів. І окремим пунктом доручалося міському голові ОСОБА_13 укласти з приватним підприємством «Круглий двір» договір на висвітлення діяльності міської ради…

…Два роки моя родини під певним стресом живе…

…Я підписав всі протоколи…

…Сьогодні діяльність ОСОБА_14 , це антиукраїнська діяльність, яка іде по дискредитації хлопців АТО, яка іде по дискредитації українських захисників, яка іде по дискредитації українських захисників, які сьогодні на Донбасі, чи в госпіталі, зокрема ОСОБА_15 ...

...Кожен день на мене є реальний замах на життя. Це може бути сьогодні. Це може бути завтра....»

Вищевказані факти ОСОБА_2 не спростовує.

Також відповідач указав, що позивачем чітко не визначено предмет позову, тобто не конкретизовано, яку саме інформацію та що саме із його виступу 29.07.2020 підлягає, на думку позивача, спростуванню. Зважаючи на вказану обставину, об`єктивно не зрозуміло, що саме позивач відносить до інформації, яка, на його думку, не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 і жодним чином не вказує як саме постраждали його честь, гідність та ділова репутація.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів, що дії відповідача ОСОБА_3 , були неправомірними, що його висловами було завдано шкоду його честі, гідності та діловій репутації (а.с.66-69).

08.12.2020 представником позивачем була подана відповідь на відзив, у якій представник указала, що посилання відповідача на те, що останній є неналежним відповідачем є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідь на відзив мотивована тим, що відповідач у відзиві не зазначив, у межах яких саме наданих законом повноважень він, як міський голова, під час проведення пресконференції виступав саме від імені юридичної особи, де він працює, та яка мета проведення пресконференції та чи пов`язана вона безпосередньо із юридичною особою, де відповідач працює.

При цьому, відповідач зазначив, що 29.07.2020 надав пресконференцію редактору газети «Новини Тростянеччини: ТИЖДЕНЬ» ОСОБА_4 , яка не була заздалегідь запланована, так як йому не було чого приховувавти.

Згідно відеозапису пресконференції, під час її проведення відповідач не виступав від імені юридичної особи, а розповідав про обставини та події, що стосувалися його особисто, а саме провокації проти нього заходів безпеки правоохоронними органами, кримінального провадження порушеного за фактом готування умисного вбивства його, як Тростянецького міського голови, та щодо складених відносно нього чотирьох протоколів про адміністративне правопорушення. Тобто відповідач під час пресконференції не здійснював жодних повноважень місцевого самоврядування, визначених законом України «Про місцеве самоврядування», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та іншими законома, що віднесені до повноважень місцевого голови.

Саме із підстав, наведених вище, сторона позивача вважає, що відповідач за даних обставин діяв не у інтересах юридичної особи та не при виконанні своїх службових обов`язків і тому саме ОСОБА_3 , а не юридична особа, де він працює, є належним відповідачем.

Крім того, відповідач стверджує, що під час пресконференції він висловлював власні оціночні судження, які не є предметом судового захисту. Відповідно до фрагментів у відеозаписі, наданому стороною позивача, вбачається, що відповідач говорить про факти причетності позивача до готування умисного вбивства відповідача та надавання правоохоронним органам 2 млн. грн. для переслідування відповідача, що підтверджується зі слів відповідача матеріалами кримінального провадження та наявного у нього інформацією.

Поширена відповідачем інформація є неправдивою, оскільки на час проведення пресконференції позивач не притягувався до будь-якого виду юридичної відповідальності. Дана інформація засвідчує, що звинувачення позивача у вищевказаних кримінальних правопорушення є недоведеним фактом. На момент розповсюдження інформації, підозра ОСОБА_2 щодо його причетності до готування умисного вбивства відповідача та давання правоохоронним органам коштів за переслідування відповідача не оголошувалася.

Висловлювання відповідача у відношенні позивача про його причетність до готування умисного вбивства та давання грошових коштів правоохоронцям за переслідування відповідача, як вже встановленого і підтвердженого факту матеріалами кримінального провадження та інформацією, яка є у розпорядженні відповідача, насправді не відповідає дійсності, є неправдивою. Крім цього, оскільки така інформація є фактично звинуваченням у вчиненні злочину, то її правдивість може бути підтверджена виключно вироком суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Оскільки на час виходу пресконференції позивач не був підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні за вказанами відповідачем неправдивими фактами належні докази про наявність у діях позивача зазначених кримінальних правопорушень відсутні.

Оприлюднюючи спірну інформацію стосовно позивача, відповідач був не вправі порушувати основні європейські та національні конституційні принципи.

Отже, ОСОБА_3 на пресконференції у фразах «особи, пов`язані до цієї дії, особи пов`язані в залі їх двоє, це представники «человека» - ОСОБА_2 , в народі називають «разведчик», який за моєю інформацією, причетний до певних дій, які я називав на початку свого вступу» та «ще одна інформація, яка до мене надійшла, що 2 млн. грн. два «человека» - ОСОБА_2 , може я не прав, але це інформація, і ОСОБА_8 направили на конкретні правоохоронні органи для того, щоб відносно ОСОБА_3 почати всі переслідування» повідомив про факти, яких на момент розповсюдження цієї інформації не існувало і , які не могли бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Поширюючи негативну та недостовірну інформацію про позивача, ОСОБА_3 не зробив належного посилання на те, що інформація ним отримана із офіційних джерел, тому є достатні підстави стверджувати, що інформація про ОСОБА_2 , поширена на пресконференції, була створена особисто відповідачем. Тому зазначена відповідачем інформація під час пресконференції не є оціночним судженням, оскільки вона містить стверджувальні фактичні дані.

Достатнім доказом порушення прав ОСОБА_2 на честь, гідність та ділову репутацію, слід вважати факт розповсюдження відповідачем неправдивої інформації, поширення якої відбулося після того, як офіційно стартував виборчий процес місцевих виборів, зокрема і на посаду Тростянецького міського голови, кандидатом на яку разом із відповідачем був зареєстрований і позивач, і коли серед громадськості міста активно обговорювалася кандидатура позивача. Після оприлюднення відповідачем цієї інформації у широкого кола людей склалося негативне уявлення про позивача, як про недобросовісну, нечесну людину, яка вчиняє порушення законодавства щодо діючого місцевого голови. Вказана інформація завдала значної шкоди позивачу, його діловій репутації, вплинула на результати виборів місцевого голови, відповідно до яких ОСОБА_2 зайняв друге місце та набрав менший відсоток голосів і не зміг перемогти відповідача на виборах.

Також, оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується жодним наданим відповідачем доказом у справі, є негативною, створює негативне уявлення про ОСОБА_2 та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкорди його честі, гідності та ділової репутації

За указаних обставин, представник позивача просила відхилити наведені відповідачем у відзвиві заперечення (а.с.42-47).

У судовому засіданні представник позивача, заявлений позов повністю підтримала, із підстав указаних у позові та відповіді на відзив, просила задовольнити заявлені вимоги, заперечує проти заочного розгляду справи.

Належним чином повідомлений відповідач (а.с.133) у судове засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки не повідомив.

Із урахуванням думки представника позивача, яка заперечила проти заочного розгляду справи, суд зважаючи на те, що позиція відповідача була викладена останнім у відзиві на позов, визнав за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів.

Судом установлено, що 29.07.2020 Тростянецьким міським головою ОСОБА_3 була надана пересконференція, про що сам відповідач підтвердив у своєму відзиві на позов, уточнивши, що пресконференція ним була надана у приміщенні Тростянецької міської ради Сумської області журналістам КП ТМР «Телерадіокомпанія Тростянець». Під час вказаного заходу був присутній редактор газети «Новини Тростянеччини: ТИЖДЕНЬ» ОСОБА_4 .

На підставі запиту ОСОБА_2 редактором газети ОСОБА_4 була надана стенограма пресконференції, проведеної 29.02.2020 після того, як у Тростянецькій міській раді представником обласного управління захисту економіки Національної поліції в Сумській області міському голові ОСОБА_3 було вручено 4 протоклли про корупційні адміністративні правопорушення (а.с.7-9).

Згідно даної стенограми, на пресконференції 29.07.2020 ОСОБА_3 сказав: «…особи, пов`язані до цієї дії, особи пов`язані в залі їх двоє, це представники «человека» - ОСОБА_2 , в народі його називають «разведчик», який за моєю інформацією, причетний до певних дій, які я називав на початку свого вступу, у якого були обшуки, в його домі, який не знаю офіційно чи ні переїхав в Охтирку мешкати», а також сказав: «Ще одна інформація, яка до мене надійшла, що 2 млн. грн. два «человека» - ОСОБА_2 , може я не прав, але це інформація, і ОСОБА_8 направили на конкретні правоохоронні органи для того, щоб відносно ОСОБА_3 почати всі переслідування.»

У судовому засіданні було вивчено як доказ відеозапис, наданий позивачем (а.с.48,49), із якого слідує, що дійсно на пресконференції 29.07.2020 ОСОБА_3 були озвучені вищевказані вислови.

Саме ці вислови ОСОБА_3 стали підставою для звернення ОСОБА_2 до суду із даним позовом про захист його честі, гідності та ділової репутації. ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_3 вказує на нього, як на людину, що готувала замах на його вбивство, а також вважає, що свої слова ОСОБА_3 підтвердив у інтерв`ю газети «Круглий двір»: «Будь-якою ціною не допустити до участі у виборах» за № НОМЕР_1 від 06.08.2020, де вказано: цит.: «На думку ОСОБА_5 , до замаху на його життя причетна єдина людина - це ОСОБА_6 , колишній депутат Тростянецької міської ради та Сумської обласної ради: «Це моя особиста думка, яка сформована на основі інформації, що стала мені відома з різних джерел… До речі я заявив про намір певних осіб здійснити моє вбивство на третій день ОСОБА_7 почав записувати відеозвернення і оправдовуватись. Що це: «на ворі й шапка горить?»»»

На підтвердження указаного позивачем надано копію частини газети «Круглий двір» за № НОМЕР_1 від 06.08.2020, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні, у якій міститься стаття із назвою: «Будь-якою ціною не допустити до участі у виборах», де у одному із абзаців дійсно викладена думка ОСОБА_3 у вищевказані інтерпретації (а.с.9-14).

Разом із тим, предметом позову є вислови відповідача під час прес-конференції 29.07.2020 , тому суд відхиляє вказані докази, розміщені у газеті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », як такі, що прямо не стосуються підстав та предмета позову.

На підставі інформації, наданої слідчим управління Головного управління Національної поліції в Сумській області за ухвалою суду (а.с.78) судом установлено, що 16.01.2018 Головним слідчим управлінням Національної поліції України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України, за фактом підготовки групою осіб на території України умисного вбивства на замовлення.

04.10.2018 із кримінального провадження №0000022 виділено у окреме провадження матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України, за фактом готування до умисного вбивства Тростянецького міського голови Сумської області ОСОБА_3 , із надання реєстраційного номеру НОМЕР_2 .

У зазначених кримінальних провадженнях ОСОБА_3 допитувався як свідок, оскільки письмової заяви, відповідно до ст.55 КПК, від останнього про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або заяви про залучення його до провадження як потерпілого, не надходило.

11.04.2018 винесено постанову про застосування заходів безпеки у вигляді особистої охорони, охорони житла і майна до усунення загрози життю, здоров`ю, житлу і майну ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

19.05.2020 на підставі заяви ОСОБА_3 , внесено зміни до постанови від 11.04.2018 про застосування заходів безпеки відносно ОСОБА_3 . Заходи безпеки у вигляді охорони житла і майна ОСОБА_3 скасовано. В іншій частині постанову залишено без змін, забезпечивши відносно ОСОБА_3 заходи безпеки у вигляді особистої охорони.

Крім цього, у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000022, 31.05.2018, на підставі ухвали Печерського районного суду м.Києва від 15.05.2018, було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, 31.05.2018, на підставі ухвали Печерського районного суду м.Києва від 07.05.2018, було проведено обшук автомобіля «DODGERAM-1500» д.н.з. НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_2 та на час проведення обшуку знаходився за адресою: АДРЕСА_2 .

На час проведення обшуків ОСОБА_2 мав процесуальний статус свідка у зазначеному кримінальному провадженні (а.с.100-101).

Вирішуючи заявлену вимогу про захист честі, гідності та ділової репутації суд також ураховує наступне.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст.32 Конституції України).

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

За змістом положень ст.ст. 270, 275, 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, які є недоторканними; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист свого особистого немайнового права (гідності, честі, ділової репутації) від протиправних посягань інших осіб.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, й у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять честі, гідності чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до абз.1 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 за №1, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Як випливає із змісту ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 за №1 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, предметом доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації особи є доведення суду наявності в сукупності всіх зазначених обставин, а відповідно і складу правопорушення у діях відповідача, що дає підстави для задоволення позову. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення призводить як до відсутності самого правопорушення, так і до відмови у задоволенні позову.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 8 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

Право кожної особи на захист свого порушеного права, його невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Якщо буде встановлено, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Як установлено судом, у провадженні правоохоронних органів перебуває два кримінальних провадження із приводу готування до умисного вбивства на замовлення Тростянецького міського голови ОСОБА_3 ..

У рамках кримінального провадження № 0000574, проведення якого доручено слідчому управлінню ГУ НП в Сумській області позивач ОСОБА_2 має процесуальний статус свідка і на підставі ухвал суду у нього за місцем проживання проводилися обшуки у житлі та автомобілі.

Таким чином установлено, що частина інформації, поширена ОСОБА_3 відповідала дійсності, а саме інформація щодо здійснення досудового розслідування за фактом замаху на умисне вбивство на замовлення відповідача, а можлива причетність позивача ОСОБА_2 до вказаного злочину перевірялась органом досудового розслідування, так як проводились обшуки у його житлі та автомобілі.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_2 не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні готування до умисного вбивства ОСОБА_3 , вирок суду, який би підтверджував чи спростовував вину ОСОБА_2 відсутній, тому суд не має можливості установити недійсність чи правдивість інформації, яка була озвучена ОСОБА_3 під час пресконференції 29.07.2020, адже спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Так, із інформації, яку просить спростувати позивач, озвученої відповідачем на прес-конференції установлено, що відповідач не стверджує про провину позивача чи його процесуальний статус у кримінальному провадженні, відповідач на зазначає обставин та фактів організації злочину і конкретних дій позивача, а інформація про проведення обшуків у житлі та автомобілі позивача є достовірною.

Що стосується предмета позову в частині спростування інформації, викладеної у цитаті «ще одна інформація, яка до мене надійшла, що 2 млн гривень два «человека» - ОСОБА_2 , можливо я не прав, але це інформація, і ОСОБА_8 направили на конкретні правоохоронні органи для того, щоб відносно ОСОБА_3 почати всі переслідування», то суд констатує, що вказана інформація озвучена як оціночні судження, які носять загальний характер, зокрема не вказано, які конкретно неправомірні дії коїв позивач, коли саме і у який спосіб, як і не звинувачено у вчиненні конкретного злочину. Отже, висловлювання відповідача не порушують презумпцію невинуватості особи позивача.

Також суд приходить до висновку, що спірні висловлювання відповідача не носять характеру однозначного твердження і зроблені ним у формі припущення, а саме він вказує «можливо я не прав», що виключає можливість спростування його слів у судовому порядку.

Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ у справі «Бразільє проти Франції» від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення ЄСПЛ «Патурель проти Франції» від 22 грудня 2005 року, «ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України» від 02 червня 2016 року).

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом.

Отже, інформація, яку просить спростувати позивач, є результатом аналізу та критичної оцінки фактів, які передували розповсюдженню спірної інформації та є оціночними судженнями відповідача із використанням мовних засобів, вираженням його суб`єктивної думки, які не є предметом судового захисту в розумінні ст.ст.94, 277 ЦК України.

Суд вважає, що такого роду оціночне судження щодо поведінки позивача мало б визнаватися наклепом лише за умови поєднання з непристойною формою вираження такого судження, що в цій справі не доведено позивачем і судом не встановлено.

Однак суд враховує, що навіть у разі, коли інформація формує у читачів думку про порушення особою норм моралі, неправильну поведінку в суспільстві, вчинення неправомірних дій тощо, для вирішення питання про наклеп слід враховувати додаткові фактори (рішення ЄСПЛ у справі «Скудаєва проти Росії» (заява № 24014/07).

Окрім того, суд враховує, що у даному випадку як відповідач, так і позивач здійснюють публічну діяльність. Так сам позивач та його представник у судовому засіданні вказують на політичну діяльність позивача, його участь у виборах на посаду мера м.Тростянець Сумської області, що у свою чергу значно розширює межі допустимої критики щодо нього та його діяльності, який є об`єктом суспільного інтересу.

Такі висновки ґрунтуються на Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленій 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендаціях, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя, де йдеться про те, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі. У статтях 3, 4 та 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації зазначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість.

З приводу вимог позивача щодо способу спростування інформації, суд вважає, що позивачем не був обраний належний спосіб захисту його прав, оскільки у заявлених позовних вимогах він указав засоби масової інформації, через які має бути, на його думку, спростована інформація, поширена позивачем, однак позивач не довів, що вказана інформація була поширена саме у зазначених ним засобах масової інформації.

Також суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений свого права на відповідь, як захисту свого порушеного немайнового права внаслідок поширення, на його думку, недостовірної інформації, передбаченого ст.277 ЦК України.

У зв`язку із цим, суд не знаходить підстав для задоволення заявленого позову у повному обсязі.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10-13,259,264,265,273,354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , )

Відповідач: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ).

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 18.02.2021.

Суддя О.С.Линник