Справа № 341/1085/21
Провадження № 22-ц/4808/1811/21
Головуючий у 1 інстанції Мергель М. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» Омельченка Євгена Володимировича на рішення Галицького районного суду від 06 жовтня 2021 року під головуванням судді Мергеля М.Р. у м. Галич,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором б/н від 24.04.2019, укладеним між сторонами у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, утворилася заборгованість, яка станом на 14.04.2021 становила 47 628,84 грн, з якої: 41 536,22 грн - заборгованість за кредитом; 6 092,62 грн - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїм підписом у анкеті-заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, однак не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просив стягнути вищевказану заборгованість.

Рішенням Галицького районного суду від 06 жовтня 2021 року відмовленоповністю у задоволенні позову АТ «А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У апеляційній скарзі представник АТ «А-Банк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що відповідач в анкеті-заяві підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та зобов`язувався в подальшому ознайомлюватися із їх змінами на сайті банку.

Відповідач користувалася кредитом, отже ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг і погодилася з ним, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є фактичне прийняття пропозиції до укладення договору та сплата періодичних платежів.

Посилання суду першої інстанції на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано, оскільки у вказаній справі Тарифи банку не було підписано відповідачем. У цій справі банком до матеріалів справи додано не тільки Тарифи, але й Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначено всі обумовлені умови кредитування, строки, процентна ставка, та інше.

Паспорт продукту підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Щодо дати актуальності інформації, вказує, що паспорт кредиту оформлено у відповідності до Додатку № 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Строк кредиту зазначається у розділі № 2 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» у підрозділі «Строк кредитування» де зазначено строком 240 місяців. В Розділі «Інші важливі правові аспекти» підрозділ «Дата надання інформації» містить дату, до якої у відповідності до ст. 643 ЦК України, кредитор повинен був отримати відповідь згоду на дані умови кредитування (акцепт) від позичальника, і навіть якщо він її отримав із запізненням, то це не має значення, якщо банк з цим погоджується.

В п. 4 розділу 7 Паспорта «Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо» - дане зазначення є обов`язковим і вказує на той факт, що кредитодавець вправі самостійно визначати розмір кредитного ліміту на картці, виходячи з фінансового стану позичальника та його історії обслуговування в банку. Жодним чином таке посилання не змінює основні умови кредитування: строк, відсоткову ставку, відповідальність за порушення, право дострокового погашення та інше.

Щодо п. 13 розділу 4 Паспорта «Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит», то дійсно реальна відсоткова ставка може змінюватися. Однак така змінюється у будь-якому кредитному договорі, оскільки у зв`язку з порушенням позичальником умов кредитування до нього застосовуються штрафні санкції підвищена відсоткова ставка, пеня, тощо, які змінюють реальну відсоткову ставку, яка може бути мінімальною у випадку сумлінного виконання позичальником своїх обов`язків.

Сумніви суду першої інстанції щодо розрахунку заборгованості є необґрунтованими, однак на підтвердження правильності такого банк надає банківську виписку.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав на ненадання жодних письмових доказів про отримання ним будь-яких кредитних коштів, або можливості розпоряджатися ними через отримання кредитної картки. Апелянт залишив поза увагою зазначену обставину, не спростував, на підтвердження своїх доводів про отримання ним коштів чи картки з встановленим кредитним лімітом, жодних документів не надав.

Стверджує, що коштами, зазначеними у банківській виписці, він не користувався, кредитної картки, яка б давала можливість користуватися вказаними у виписці коштами, в банку не отримував.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 24.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 6 зворот).

У заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідний з його умовами, погоджується отримати примірник договору про надання банківських послуг шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua, зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена, не зазначено строк дії договору, розмір кредиту та умови повернення такого.

До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний позичальником ОСОБА_1 24.04.2019 з використанням одноразового ідентифікатора, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» (витяг з Умов та Правил) (а.с. 6-12).

У вказаному паспорті споживчого кредиту зазначено:

- основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зокрема: сума/ліміт кредиту по картці «Універсальна» до 50 000 грн, по картці «Універсальна Голд» - до 50 000 грн; строк кредитування 240 міс; мета отримання кредиту на споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку;

- інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: пільгова процентна ставка 0,000001 % на місяць; базова процентна ставка по картці «Універсальна» 3,9 % в місяць (46,8 % річних), по картці «Універсальна Голд» - 3,7 % в місяць (44,4% річних); тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом: по картці «Універсальна» - 85459,96 грн (кредитний ліміт 25 000 грн), по картці «Універсальна Голд»- 95 561,72 грн (кредитний ліміт 25 000 грн); реальна річна процентна ставка, відсотків річних: по картці «Універсальна» 58,23 % річних, по картці «Універсальна Голд» - 56,44% річних;

- порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості не менше 100 грн;

- додаткова інформація: пеня не застосовується; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - по картці «Універсальна» 7,8 % в місяць, по картці «Універсальна Голд» - 7,4% (а.с. 6-7).

Згідно розділу 7 Паспорта «Інші важливі правові аспекти» ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019.

У витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» зазначено умови кредитування, зокрема: базову відсоткову ставку на залишок заборгованості в місяць у розмірі 3,9 %, пільговий період до 55 днів (діє за умови погашення до 25-го числа місяця, наступного за датою заборгованості); розмір обов`язкового щомісячного платежу 5 % від заборгованості, (не менше 100 грн, не менше суми нарахованих процентів, але не більше залишку заборгованості); розмір прострочених зобов`язань по кредиту подвійна процентна ставка 7,8 %; комісія за послуги банку (а.с. 12).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.12.2. Умов та правил за користування Кредитом протягом Пільгового періоду Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі 0,000001% від суми операцій за рахунок Кредиту. В разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування.

Згідно ст. 212 ЦК України, в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за Кредитом є більшою ніж 90 днів - починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за Кредитом є простроченою.

Відповідно до п. 2.1.1.12.2.1. Умов та правил у разі виникнення прострочених зобов`язань за Договором, Клієнт сплачує Банку плату за користування кредитом у розмірі подвійної місячної процентної ставки зазначеної в Тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі, замість базового розміру процентної ставки, зазначеного в Тарифах, нараховуються від суми загальної Заборгованості з моменту виникнення Заборгованості під час дії Пільгового періоду за карткою, внаслідок не внесення щомісячного мінімального платежу в повному обсязі. При цьому Сторони усвідомлюють та підтверджують, що таке збільшення розміру процентної ставки не є зміною умов цього Договору та/або зміною процентної ставки за Договором, що здійснюється Банком в односторонньому порядку, і відповідно внесення змін до Договору не потребується.

Згідно п. 1.1.3.2.3. Умов та правил банк має право змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунків. При цьому, банк зобов`язаний не менше ніж за сім днів до введення проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № SAMABWFC2 від 24.04.2019 станом на 14.04.2021 становила 47 628,84 грн, з якої: 41 536,22 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6 092,62 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками нарахованими відповідно до п. 2.1.1.12.2. та 2.1.1.12.2.1. Умов та правил за ставками 46,8 % та 93,59 % річних.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.04.2019, посилався на Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» (витяг з Умов та Правил) та Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщені на сайті банку як невід`ємні частини договору.

Тарифами користування кредитною карткою «Універсальна» та Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, обов`язок сплати процентів в подвійному розмірі у разі виникнення прострочених зобов`язань, відповідальність сторін та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» і Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, щодо сплати процентів в подвійному розмірі, права банку на внесення банком щомісяця в односторонньому порядку змін до Умов та правил.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки вона повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Не можуть бути застосовані до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24.04.2019) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12.06.2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, сплату відсотків в подвійному розмірі, про право банку на зміну в односторонньому порядку Умов та правил, про видану кредитну картку, надані банком Умови та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи встановлення обов`язку позичальника сплатити проценти від суми неповернутого в строк кредиту у подвійному розмірі у разі неповернення кредиту в строк, визначений Умовами та правилами, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи те, що Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.04.2019 шляхом підписання анкети-заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом 46,8 % та 93,59 % річних.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У цій справі між сторонами виникли відносини щодо споживчого кредитування, тобто договірні правовідносини між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «А-Банк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, зокрема щодо встановлення процентів за користування кредитом в розмірі 46,8 % та 93,59 % річних, про які вважав узгодженими банк.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які правильно враховані судом першої інстанції при розгляді цієї справи відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині недоведеності позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, оскільки позивач не надав доказів щодо підстав їх нарахування та стягнення.

Посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитування кредитного продукту «Універсальна» або «Універсальна Голд».

Зазначене, позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи, перевірити розрахунок заборгованості, та дійти обґрунтованого висновку про наявність обов`язку відповідача щодо сплати відсотків у визначеному позивачем розмірі та про стягнення заборгованості за такими.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019, а заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами періоду чинності паспорта, підписаного відповідачем.

Із змісту цього паспорта також вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 паспорта також зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Згідно ч. 6 цієї статті закону споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно ч 12 вказаної статті закону у разі ненадання визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації кредитодавець або кредитний посередник несе відповідальність у порядку та розмірі, визначених законом.

Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення.

Таким чином, наданий банком паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки, зокрема, передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не спростовує висновку суду першої інстанції про те, що нараховані відсотки за користування кредитними коштами не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з безпідставністю даних вимог.

У зв`язку з цим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про узгодження сторонами саме тих умов кредитування, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог. Також є необґрунтованими доводи апелянта щодо посилання в паспорті споживчого кредиту про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в такому, жодним чином не змінює основні умови кредитування: строк, відсоткову ставку, відповідальність за порушення, право дострокового погашення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині недоведеності позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, оскільки позивач не надав доказів щодо підстав їх нарахування та стягнення.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що банком не доведено належними та допустимими доказами отримання/використання відповідачем коштів у сумі 41 536,22 грн як тіла кредиту. При цьому, суд першої інстанції вказав, що розрахунок заборгованості не відображає реального руху коштів, їх використання ОСОБА_1 , не відображає реально отриману суму кредитних коштів від банку з моменту підписання кредитного договору, містить посилання на договір № SAMABWFC2 від 24.04.2019, проте такого договору до позову не долучено, а підписана між сторонами анкета-заява не містить даних «SAMABWFC2». Водночас жодних доказів реального отримання/використання відповідачем коштів позивача суду не надано, наприклад виписки по рахунку ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 30, 34 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації.

Банк самостійно визначає свою облікову політику, розробляє систему і форми управлінського обліку, внутрішньої звітності і контролю за операціями, визначає права працівників на підписування документів, затверджує правила документообороту і технологію оброблення облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку

Організація реєстрації і оброблення даних повинна забезпечити суцільне і безперервне відображення всіх операцій, доказовість інформації, збереження узагальненої інформації в електронному вигляді, а також можливість здійснення будь-якого подальшого контролю і створення та засвідчення копій електронних документів на паперових носіях.

Відповідно до п. 62 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2019 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, ідентифікувався у банку, ознайомився з Умовами та правилами надання батьківських послуг у АТ «Акцент-Банк».

На підтвердження заборгованості за кредитним договором АТ «А-Банк» в суді апеляційної інстанції надало копію виписки з карткового рахунка відповідача НОМЕР_1 , з якої вбачається, що він 14.06.2019 поповнював картку в терміналі АТ КБ «ПриватБанк» на суму 1 200 грн, які спрямовані на погашення кредиту, 02.08.2019 поповнював картку в терміналі АТ КБ «ПриватБанк» на суму 1 000 грн та отримував 07.08.2019 переказ на карту в сумі 243,75 грн, з яких 29.08.2019 та 31.08.2019 ним здійснено зняття готівки в банкоматі в розмірі 500 (505 з комісією) грн та 600 (606 з комісією) грн відповідно, переказано з карти 03.09.2019 кошти в сумі 72 грн за телекомунікаційні послуги та 24.12.2019 здійснено списання коштів на погашення заборгованості за договором.

В період з 06.05.2020 по 06.03.2021 за рахунок кредитних коштів здійснено дев`ять щомісячних платежів по кредитному договору «Розстрочка» в розмірі по 2 209,16 грн кожен та два в розмірі 2 209,17 грн, а всього в загальній сумі 24 300, 78 грн, а також 01.04.2021 здійснено платіж в розмірі 17 235,44 грн по кредитному договору «Розстрочка» (а.с. 53).

Таким чином, відповідачем за період з 06.05.2020 по 01.04.2021 здійснено витрати кредитних коштів по кредитному договору «Розстрочка» в загальній сумі 41 536,22 грн. Вказані витрати кредитних коштів відображено у наданому позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № SAMABWFC2 від 24.04.2019 станом на 14.04.2021 як заборгованість за тілом кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Укладений між сторонами договір від 24.04.2019 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредитних коштів за отриманою банківською карткою (користування нею).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «А-Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про задоволення таких вимог АТ «А-Банк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» 41 536,22 грн заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 24.04.2019 року. В решті рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, тому його слід залишити в силі.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, частково покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1 979,62 грнвитрат по оплаті судового збору та 2 969,43 грн витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 06 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, м. Дніпро, вул. Батумська, 11) заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 24 квітня 2019 року у розмірі 41 536,22 (сорок одна тисяча п`ятсот тридцять шість грн 22 коп.) гривень станом на 14 квітня 2021 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 1 979,62 грнпонесених витрат по оплаті судового збору в суді першої інстанції та 2 969,43 грн витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняттяі у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський