Дата документу 07.12.2021 Справа № 330/14/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №330/14/20 Головуючий у 1 інстанції: Гусарова В.В.
Провадження № 22-ц/807/3674/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2021 року по справі за позовом керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Кирилівської селищної ради Мелітопольского (Якимівського) району Запорізької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступника Державної архітектурно-будівельної інспекції України Державна інспекція архітектури та містобудування України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного актів на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку та знесення об`єкту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року керівник Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Кирилівської селищної ради Мелітопольского (Якимівського) району Запорізької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державної архітектурно-будівельної інспекції України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного актів на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку та знесення об`єкту .

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, зазначав, що Запорізькою обласною державною адміністрацією листом №08-20/585 від 04 квітня 2002 року надано ПП ОСОБА_6 дозвіл на підготовку матеріалів погодження місця розташування бази відпочинку на косі ОСОБА_7 на землях запасу Кирилівської селищної ради Якимівського району в довгострокову оренду на 49 років.

На підставі вказаного дозволу на замовлення ПП ОСОБА_6 розроблено проект відведення земельної ділянки для розміщення бази відпочинку.

Згідно з вихідною земельно-кадастровою інформацією вказаного проекту, відведення земельної ділянки в оренду площею 0,51 га запроектовано за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення зі зміною цільового призначення на - землі рекреаційного призначення. Вказаним проектом відведення передбаченовідшкодування втрат сільськогосподарського виробництва у зв`язку з вилученням сільськогосподарських угідь для несільськогосподарських потреб. Зазначений проект отримав позитивний висновок державної землевпорядної експертизи від 21 лютого 2003 року № 215.

Пунктом 1.5 розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації № 73 від 27 лютого 2003 року «Про відведення земель» надано в довгострокову оренду ПП ОСОБА_6 землі запасу Кирилівської селищної ради Якимівського району площею 0,51 га пасовищ на 49 років для розміщення бази відпочинку на косі ОСОБА_7 . Пунктом 3 вказаного розпорядження доручено Якимівській районній державній адміністрації укласти з ПП ОСОБА_6 договір оренди землі.

20 червня 2003 року між Якимівською районною державною адміністрацією та ПП ОСОБА_6 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,51 га пасовищ. Земельну ділянку передано в оренду під розташування бази відпочинку. Договір посвідчено державним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Тимченко Є.С. та зареєстровано в Якимівському районному відділі земельних ресурсів 01 липня 2003 року за № 19.

Рішенням Запорізької обласної ради від 29 вересня 2004 року в межі смт. Кирилівка включено село Азовське загальною площею 288,7 га, село Степок загальною площею 8,3 та 1078,38 га земель та затверджено межі смт. Кирилівка загальною площею 1654,28 га.

У зв`язку з цим, 04 липня 2007 року до вказаного договору оренди від 20 червня 2003 року укладено додаткову угоду, яку з боку орендодавця підписано Кирилівською селищною радою.

У послідуючому, рішенням сесії Кирилівської селищної ради № 23 від 28 грудня 2009 року надано ПП ОСОБА_6 згоду на зміну функціонального використання означеної земельної ділянки з «бази відпочинку» на «дачне будівництво» без зміни її цільового призначення.

Таким чином, земельну ділянку площею 0,51 га, яку надано в оренду ПП ОСОБА_6 на підставі договору оренди від 20 червня 2003 року, який зареєстровано в Якимівському районному відділі земельних ресурсів 01 липня 2003 року за № 19 віднесено до земель рекреації на підставі вказаного проекту відведення земельної ділянки ПП ОСОБА_6 для розміщення бази відпочинку. Переведення земель із пасовищ до земель рекреації передбачено зазначеним проектом відведення. Вказане підтверджується також інформацією відділу Держгеокадастру у Якимівському районі від 14 березня 2018 року № 0-8-0.36-690/115-18.

Пунктом 1.1 п. 1 рішення сесії Кирилівської селищної ради № 15 від 25 лютого 2010 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для дачного будівництва» надано згоду ОСОБА_6 на передачу у власність земельної ділянки для дачного будівництва. Передача вказаної ділянки здійснюється на підставі відповідних заяв громадян та за рахунок земельної ділянки площею 0,51 га, яка була надана в оренду ПП ОСОБА_6 на підставі договору оренди від 20 червня 2003 року. З урахуванням вказаного вище рішення сесії Кирилівської селищної ради, п.п. 1.7 п.1, п.п. 2.7 п.2 рішення Кирилівської селищної ради від 18 травня 2010 року №27 затверджено технічну документацію із землеустрою, що посвідчує право на земельну ділянку площею 0,0726 га, яку надано у власність ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1 .

Зазначене рішення Кирилівської селищної ради, за думку прокурора, в частині затвердження технічної документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки ОСОБА_1 , прийнято з порушеннями вимог законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Відповідно і подальше відчуження земельної ділянки, отриманої у власність з порушенням вимог законодавства, є незаконним так як вказана ділянка знаходиться в межах прибережно-захисної смуги, на яку розповсюджується особливий режим відповідно до положень ст.ст. 60-62 ЗК України та ст.ст. 85,88 ВК України. На момент прийняття зазначеного рішення проект землеустрою із виготовлення меж прибережної захисної смуги не був погоджений, а отже необхідно виходити із розмірів прибережної захисної смуги, встановлений законодавством (2 км від урізу води).

Відповідно до схеми прив`язки земельної ділянки до берегової лінії Азовського моря, яка виконана КП «Градпроект», земельна ділянка кадастровий номер :11:002:0162 розташована на відстані 170,80 та 187,26 метрів від урізу води Азовського моря; земельна ділянка кадастровий номер :11:002:0163 розташована на відстані 147,02 та 170,80 метрів від урізу води Азовського моря.

На підставі вказаного рішення сесії від 18 травня 2010 року №27 відділом Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області 03 серпня 2010 року ОСОБА_1 видано державний акт ЯК №900397 на право власності на земельну ділянку площею 0,0726 га з кадастровим номером :11:002:0104, про що у Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю вчинено запис №72.

В подальшому, ОСОБА_1 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та здійснено поділ означеної земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0104 площею 0,0726 га на земельні ділянки кадастрові номери :11:002:0162 площею 0,0300 га та :11:002:0163 площею 0,0426 га.

У зв`язку з цим, відділом Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області 25 серпня 2010 року ОСОБА_1 видано державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,0426 га з кадастровим номером :11:002:0163 - ЯЛ 102613, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 93 та на право власності на земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером :11:002:0162 - ЯЛ 102612, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 94.

В подальшому, 25 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0163 відповідно до якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0426 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний договір 25 серпня 2010 року посвідчено нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Тимченко Є.С. та зареєстровано у реєстрі за № 698. Відповідну інформацію про перехід права власності зареєстровано у Поземельній книзі 15 червня 2012 року за № 01 та відповідну відмітку зроблено на оригіналі державного акту на право власності на землю серія ЯЛ № 102613.

08 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0163. Договір посвідчено приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Уколовим С.А. та зареєстровано у реєстрі за №2804.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 листопада 2019 року власником земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0163 на цей час є ОСОБА_3 .

Також, 25 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0162 відповідно до якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Тимченко Є.С. та зареєстровано у реєстрі за №-700. На підставі означеного договору дарування від 25 серпня 2010 року ОСОБА_5 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №458577.

В подальшому, 23 лютого 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0162 відповідно до якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В. та зареєстровано у реєстрі за №417.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 листопада 2019 року власником земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0162 на цей час є ОСОБА_2 .

Посилаючись на наведені обставини, керівник Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області просив суд поновити строк позовної давності на звернення з цим позовом,

- визнати незаконним та скасувати п.п.1.7 п.1, п.п.2.7п.2 рішення Кирилівської с/р від 18 травня 2010 року № 27 «Про затвердження технічних документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадян для дачного будівництва», яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0726 га, яку надано у власність ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва, розташовану в АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним державний акт серії ЯК № 900397 на право власності на земельну ділянку площею 0,0726 га з кадастровим номером :11:002:0104, виданий 03 серпня 2010 року ОСОБА_1 , який зареєстровано у Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю за №72;

- визнати недійсним державний акт серії ЯЛ №102613 на право власності на земельну ділянку площею 0,0426 га з кадастровим номером :11:002:0163, який 25 серпня 2010 року видано ОСОБА_1 , зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 93, перереєстровано за ОСОБА_4 в Поземельній книзі 15 червня 2012 року за № 01;

- визнати недійсним державний акт серії ЯЛ №102612 на право власності на земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером :11:002:0162, який 25 серпня 2010 року видано ОСОБА_1 , зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №94;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0163, укладений 25 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який посвідчено нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Тимченко Є.С. та зареєстровано у реєстрі за № -698, припинивши право власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку кадастровий номер :11:002:0163, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03, номер запису про право власності 3292149;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0163, укладений 08 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Уколовим С.А. та зареєстровано у реєстрі за №2804, припинивши право власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку кадастровий номер :11:002:0163, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03, номер запису про право власності 3302304;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0162, укладений 25 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який посвідчено нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Тимченко Є.С. та зареєстровано у реєстрі за №-700, припинивши право власності ОСОБА_5 на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку кадастровий номер :11:002:0162;

- визнати недійсним державний акт серії ЯЛ №458577 на право власності на земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером :11:002:0162, який 18 березня 2011 року видано ОСОБА_5 , зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00008;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0162, укладений 23 лютого 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , який посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В. та зареєстровано у реєстрі за №417, припинивши право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку кадастровий номер :11:002:0162, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03, номер запису про право власності 13449744;

- скасувати реєстрацію декларації ЗП 38 від 08 травня 2018 року про готовність об`єкта до експлуатації (будівництво дачного будинку, АДРЕСА_1 ), подану ОСОБА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 повернути на користь територіальної громади смт. Кирилівка Якимівського району в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером :11:002:0162, яка утворена у результаті поділу земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0104 та розташована по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2723203;

- зобов`язати ОСОБА_3 , повернути на користь територіальної громади смт. Кирилівка Якимівського району в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області земельну ділянку площею 0,0426 га з кадастровим номером :11:002:0163, яка утворена у результаті поділу земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0104 та розташована по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03;

- зобов`язати ОСОБА_2 знести самочинно побудований дачний будинок загальною площею 348,7 кв.м., який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :11:002:0162 по АДРЕСА_1 ;

Стягнути з відповідачів судові витрати по 3911,65 грн. з кожного.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення № 27 від 18 травня 2010 року, та похідних вимог про скасування державних актів серії ЯК № 900397, серії ЯЛ № 102613, серії ЯЛ № 102612, серії ЯЛ № 458577 на право власності, суд першої інстанції з урахуванням правової позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року (справа №469/1044/17), дійшов висновку про те, що в цій частині позивачем обрано невірний спосіб захисту. Так, у наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику визнання недійсним державного акта не є необхідним. Така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду.

Вимогу про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкту до експлуатації, суд першої інстанції також визнав такою, що не підлягає задоволенню, оскільки Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року по справі № 916/1986/18 зазначив, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, і як наслідок, вимоги в частині скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації задоволенню не підлягають.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги про визнання недійними договорів дарування та купівлі-продажу земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки на користь територіальної громади та зобов`язання знести самочинно побудований дачний будинок, суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час діє редакція закону, якій встановлює прибрежно-захисну смугу шириною 100 м від урізу води та вона встановлюється генеральними планами населених пунктів (якій діє на теперішній час), а отже, відповідачі по справі не можуть нести цивільну відповідальність у вигляді задоволення вищезазначених вимог.

Не погоджуючись з рішенням Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2021 року скасувати, та прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги прокурора. А саме:

- визнати незаконним та скасувати п.п.1.7 п.1, п.п.2.7п.2 рішення Кирилівської с/р від 18 травня 2010 року № 27 «Про затвердження технічних документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадян для дачного будівництва», яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0726 га, яку надано у власність ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва, розташовану в АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0163, укладений 25 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який посвідчено нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Тимченко Є.С. та зареєстровано у реєстрі за № -698, припинивши право власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку кадастровий номер :11:002:0163, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03, номер запису про право власності 3292149;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0163, укладений 08 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Уколовим С.А. та зареєстровано у реєстрі за №2804, припинивши право власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку кадастровий номер :11:002:0163, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03, номер запису про право власності 3302304;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0162, укладений 25 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який посвідчено нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Тимченко Є.С. та зареєстровано у реєстрі за №-700, припинивши право власності ОСОБА_5 на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку кадастровий номер :11:002:0162;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0162, укладений 23 лютого 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , який посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В. та зареєстровано у реєстрі за №417, припинивши право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку кадастровий номер :11:002:0162, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03, номер запису про право власності 13449744;

- скасувати реєстрацію декларації ЗП 38 від 08 травня 2018 року про готовність об`єкта до експлуатації (будівництво дачного будинку, АДРЕСА_1 ), подану ОСОБА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 повернути на користь територіальної громади смт. Кирилівка Якимівського району в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером :11:002:0162, яка утворена у результаті поділу земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0104 та розташована по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2723203;

- зобов`язати ОСОБА_3 , повернути на користь територіальної громади смт. Кирилівка Якимівського району в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області земельну ділянку площею 0,0426 га з кадастровим номером :11:002:0163, яка утворена у результаті поділу земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0104 та розташована по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03;

- зобов`язати ОСОБА_2 знести самочинно побудований дачний будинок загальною площею 348,7 кв.м., який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :11:002:0162 по АДРЕСА_1 ;

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури зазначає, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачено ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України. Відтак, відсутність проекту землеустрою щодо прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Отже, при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон. Надання у власність або користування земельних ділянок, які знаходять, я у прибережній захисній смузі, без урахувань обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України суперечить нормам ст. ст. 83, 84 цього Кодексу. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 469/1044/17 (постанова від 15 вересня 2020 року), № 487/10128/14 (постанова від 12 червня 2019 року), № 310/5834/13-ц (постанова від 23 травня 2018 року), № 469/1393/16-ц (постанова від 30 травня 2018 року). При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 60 ЗК України розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Натомість, за інформацією Кирилівської селищної ради від 19.03.2018 № 428 проект землеустрою із встановлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на території смт. Кирилівка розроблений, але не затверджений. Отже, оскільки розмір прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів не встановлено у визначеному порядку, тому її розмір врегульовано законом та складає 2 км від урізу води. Окрім цього, згідно з положеннями Пояснювальної записки до Генерального плану смт. Кирилівка (яка є невід`ємною частиною генерального плану та є містобудівною документацією на місцевому рівні, яка діяла на момент передачі спірної земельної ділянки) уся територія смт. Кирилівка знаходиться у межах прибережної захисної смуги Азовського моря. Згідно зі схемою прив`язки земельної ділянки до берегової лінії Азовського моря, яка виконана КП «Градпроект» земельна ділянка з кадастровим номером :11:002:0162 розташована на відстані 170,80 - 187,26 метрів від урізу Азовського моря та земельна ділянка з кадастровим номером :11:002:0163 розташована на відстані 147,02-170,80 метрів від урізу води Азовського моря. Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :11:002:0104, яка у подальшому поділена на дві окремі земельні ділянки з кадастровими номерами:11:002:0162 та :11:002:0163, відноситься до земель водного фонду, знаходиться у межах прибережної захисної смуги Азовського моря та щодо неї (них) діють спеціальні законодавчі обмеження щодо передачі у приватну власність та її забудови. У свою чергу Кирилівська селищна рада не мала законних підстав для передачі земельної ділянки у приватну власність під забудову.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово вказувала про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам Земельного кодексу України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст. 59 цього кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц; від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц; від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17). Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Таким чином, скаржник зазначає, що позов в частині оскаржуваного рішення підлягав задоволенню. Натомість, судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. ст. 58 - 60, 84, 152 ЗК України, ст. ст. 88 - 90 ВК України, ст. 21, 203, 215, 391, 393 ЦК України та норми ст. 19, 58 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/1999. Так, Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Таким чином, зміни в законодавстві, які набули чинності під час розгляду даної цивільної справи, поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності та ніяким чином не усувають порушення допущені Кирилівською селищною радою під час розпорядження спірною земельною ділянкою водного фонду.

Також, в апеляційній скарзі Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури зазначає, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 916/1986/18 є помилковим, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, який збудовано ОСОБА_2 та знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :11:002:0162. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16ц та від 11 вересня 2019 року у справі №815/4789/16 виснувала щодо можливості скасування у судовому порядку реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а відповідні спори повинні розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

19 листопада 2021 року на адресу апеляційного суду від Запорізької обласної прокуратури також надішли письмові пояснення. Прокуратура зазначає, що надання в оренду ПП ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,51 га відбулось з порушенням ст. 60 Земельного кодексу України та ст.ст. 88, 90 Водного кодексу України, оскільки спірна земельна ділянка знаходилась вдвох кілометровій смузі від урізу води Азовського моря, тобто перебувала в межах прибережної захисної смуги визначеної законом. При цьому, Запорізькою обласною державною адміністрацією помилково земельну ділянку віднесено до пасовищ, тобто земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до книги генерального плану смт. Кирилівка вся територія населеного пункту розташована в межах прибережних захисних смуг Азовського моря, Утлюцького та Молочних лиманів. Більш того, відповідно до п. 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» будівництво нових дачних та садівницьких районів в межах міських населених пунктів не допускається. Отже, зміна функціонального використання спірної земельної ділянки з бази відпочинку на дачне будівництво (на підставі рішення Кирилівської селищної ради від 28.12.2009 № 23), а також подальша передача у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки під індивідуальне дачне будівництво, яка розташована на території Коса Федотова смт. Кирилівка (на підставі рішення Кирилівської селищної ради від 18.05.2010 № 27), прямо суперечила Генеральному плану смт. Кирилівка.

Запорізька обласна прокуратура також зазначила, що судами вже розглядались аналогічні спори (щодо передачі у приватну власність земельних ділянок, які утворені внаслідок поділу земельної ділянки ПП ОСОБА_6 ). Зокрема, це цивільні справи № 330/1378/18 (постанова Верховного Суду від 21.07.2021), № 330/1379/18 (постанова Верховного Суду від 14.04.2021), № 330/1107/18 (постанова Запорізького апеляційного суду від 22.09.2021), № 330/1106/18 (постанова Запорізького апеляційного суду від 18.05.2021). За результатами перегляду справ у апеляційній та касаційній інстанції судами підтверджено доводи прокурора щодо знаходження спірних земельних ділянок у межах прибережної захисної смуги Азовського моря та незаконність їх передачі у приватну власність.

Крім вищенаведеного, скаржник посилаючись на те, що книга генерального плану смт. Кирилівка та лист державного підприємства «Український Державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» від 06.10.2020 № 5-2039 мають виключне значення для правильного вирішення судового спору у цій справі, просив приєднати до матеріалів справи зазначені документи.

В ході апеляційного розгляду справи до апеляційного суду від Державної архітектурно-будівельної інспекції України надійшло клопотання про закриття провадження по цій справі в частині позовних вимог до Державної архітектурно-будівельної інспекції України. Клопотання мотивовано тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 № 218 «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» прийнято рішення про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції України та доручено голові комісії з ліквідації Держархбудінспекції забезпечити здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією. Заявником зазначено, що на сьогоднішній день Державна архітектурно-будівельна інспекція України припинила здійснення своїх функції, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України» та здійснює заходи щодо припинення діяльності Держархбудінспекції.

18 листопада 2021 року від Запорізької обласної прокуратури надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Державної архітектурно-будівельної інспекції України. Прокуратура зазначає, що повноваження Держархбудінспекції у частині здійснення архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у т.ч. щодо реєстрації дозвільних документів у сфері будівництва, перейшли до Державної інспекції архітектури та містобудування України.

19 листопада 2021 року від Запорізької обласної прокуратури надійшло клопотання про залучення у справі правонаступника Державної архітектурно-будівельної інспекції України Державну інспекцію архітектури та містобудування України. В обґрунтування клопотання прокуратурою зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 № 960 «Питання Державної інспекції архітектури та містобудування» ДІАМ розпочала свою діяльність як орган до повноважень якої віднесено здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. До основних завдань ДІАМ відноситься, зокрема, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві у визначених законодавством випадках (п. З Положення про ДІАМ). Так, положеннями ст.ст. 35-37, 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» визначено умови видачі ДІАМ дозвільних документів у сфері будівництва, а також порядок скасування реєстрації таких документів. Таким чином, повноваження Держархбудінспекції у частині здійснення архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у т.ч. щодо реєстрації дозвільних документів у сфері будівництва перейшли до ДІАМ. Таким чином, у даних спірних правовідносинах ДІАМ є правонаступником Держархбудінспекції.

Перевіривши вищезазначені доводи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Розглянувши доводи заяви та дослідивши надані до них докази, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення заяви щодо здійснення процесуального правонаступника Державної архітектурно-будівельної інспекції України Державної інспекції архітектури та містобудування України.

Прокурор Михальчук І.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити її з вищевказаних підстав.

Представники відповідачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства (т. 3 а.с. 160-162, 168-173), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Також, за приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу, що рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсними державних актів серії ЯК № 900397, серії ЯЛ № 102613, серії ЯЛ № 102612, серії ЯЛ № 458577 на право власності, Заступником керівника Запорізької обласної прокуратури не оскаржується, та відповідно не переглядається колегією суддів.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 23 від 28 грудня 2009 року надано згоду ПП ОСОБА_6 на зміну функціонального використання земельної ділянки з бази відпочинку на дачне будівництво без зміни її цільового призначення. Зобов`язано ПП ОСОБА_6 внести зміни в договір оренди від 20 червня 2003 року, зареєстрованого у Якимівському відділі земельних ресурсів 01 липня 2003 року за № 19, яка розташовано в АДРЕСА_1 шляхом укладення додаткового договору в частині функціонального використання земельної ділянки для дачного будівництва (т. 1 а.с. 37).

Підпунктом 1.1 п. 1 рішення сесії Кирилівської селищної ради № 15 від 25 лютого 2010 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для дачного будівництва» надано згоду ОСОБА_6 на передачу у власність земельної ділянки для дачного будівництва. Передача вказаної ділянки здійснюється на підставі відповідних заяв громадян та за рахунок земельної ділянки площею 0,51 га, яка була надана в оренду ПП ОСОБА_6 на підставі договору оренди від 20 червня 2003 року. Підпунктом 1.7 рішення надано згоду на передачу у власність земельної ділянки для будівництва ОСОБА_1 площею 0,0726 га (т. 1 а.с. 38-39).

Підпунктами 1.7, 2.7 рішення Кирилівської селищної ради від 18 травня 2010 року №27 затверджено технічну документацію із землеустрою, що посвідчує право на земельну ділянку площею 0,0726 га, яку надано у власність ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 35-36, 43-52).

03 серпня 2010 року відділом Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області видано ОСОБА_1 державний акт Серії ЯК №900397 на право власності на земельну ділянку площею 0,0726 га з кадастровим номером :11:002:0104, про що у Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю вчинено запис №72 (т. 1 а.с. 65).

В подальшому, ОСОБА_1 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та здійснено поділ означеної земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0104 площею 0,0726 га на земельні ділянки кадастрові номери :11:002:0162 площею 0,0300 га та :11:002:0163 площею 0,0426 га.

25 серпня 2010 року відділом Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області ОСОБА_1 видано державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,0426 га з кадастровим номером :11:002:0163 Серії ЯЛ 102613, та на право власності на земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером :11:002:0162 Серії ЯЛ 102612 (т. 1 а.с. 40, 63). Акти зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 93 та № 94.

25 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0163 відповідно до якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0426 га з кадастровим номером :11:002:0163, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 145). Договір посвідчено нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Тимченко Є.С. та зареєстровано у реєстрі за № 698. Відповідну інформацію про перехід права власності зареєстровано у Поземельній книзі 15 червня 2012 року за № 01 та відповідну відмітку зроблено на оригіналі державного акту на право власності на землю серія ЯЛ № 102613.

08 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0163 (т. 1 а.с. 148-150). Договір посвідчено приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Уколовим С.А. та зареєстровано у реєстрі за №2804.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 листопада 2019 року власником земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0163 на цей час є ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 114-117).

Також 25 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0162 відповідно до якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером :11:002:0162, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 83-84). Договір посвідчено нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Тимченко Є.С. та зареєстровано у реєстрі за №-700.

На підставі вищезазначеного договору дарування ОСОБА_5 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №458577 (т. 1 а.с. 42).

23 лютого 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0162 відповідно до якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером :11:002:0162, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 176-177). Договір посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В. та зареєстровано у реєстрі за №417.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 листопада 2019 року власником земельної ділянки кадастровий номер :11:002:0162 на цей час є ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 118-120).

З декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 07 травня 2018 року вбачається, що будівництво дачного будинку по АДРЕСА_1 закінчено та готово до експлуатації (т. 1 а.с. 172-175).

Відповідно до схеми прив`язки земельної ділянки до берегової лінії Азовського моря, яка виконана КП «Градпроект», земельна ділянка кадастровий номер :11:002:0162 розташована на відстані 170,80 та 187,26 метрів від урізу води Азовського моря; земельна ділянка кадастровий номер :11:002:0163 розташована на відстані 147,02 та 170,80 метрів від урізу води Азовського моря (т. 1 а.с. 140).

На теперішній час проект землеустрою із встановлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на території смт. Кирилівка виготовлений та знаходиться на погодженні. Встановлена також прибережна захисна смуга до схем генерального плану, якій був затверджений сесією рішенням сесії Кирилівської селищної ради від 14 травня 2021 року № 1 (т. 2 а.с. 251-253).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі рекреаційного призначення, землі водного фонду (стаття 19 ЗК України, зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можна передавати у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України.

Землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами, належать до земель водного фонду (пункт б частини першої статті 58 ЗК України та абзац 3 частини першої статті 4 ВК України (зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Відповідно до статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статі 59 ЗК України.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування можуть передавати, зокрема, громадянам із земель водного фонду на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України; близький за змістом припис закріплювала частина третя статті 85 ВК України).

Частиною п`ятою статті 88 ВК України передбачено, що уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Відповідно до статті 90 ВК України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією.

Відповідно до частини третьою статті 60 ЗК України у наведеній редакції, розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів з урахуванням містобудівної документації.

Містобудівна документація це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій (частина перша статті 17 Закону України «Про основи містобудування»).

Різновидом містобудівної документації є генеральний план населеного пункту містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

З листа Кирилівської селищної ради вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :11:002:0162 площею 0,0300 га та :11:002:0163 площею 0,0426 га розташовані в межах населеного пункту смт. Кирилівка Мелітопольського району Запорізької області, в зоні КВТ зона установ відпочинку і туризму відповідно до містобудівної документації. Відповідно до п.п. 4.2 п. 4 Тому І Пояснювальної записки Генерального плану селища міського типу Кирилівка та п.2.2 Розділу 2 Тому IV Звіту про стратегічну оцінку проекту «Генеральний план та план зонування (зонінг) селища міського типу Кирилівка Мелітопольського (Якимівського) району Запорізької області» - містобудівною документацією вказано про пляжну зону впродовж узбережжя Азовського моря та Утлюкського і Молочного лиманів середньою шириною 30-50 м., але фактично не визначено. Крім того не визначено та не встановлено розміри та межі прибережної захисної смуги і водоохоронної зони.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу) надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2004 року за № 1470/10069 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони.

Згідно з пунктами 6, 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) межі водоохоронних зон встановлюються з урахуванням, зокрема, цільового призначення земель, що входять до складу водоохоронної зони. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

З огляду на вказані приписи законодавство, чинне на момент прийняття оскарженого рішення, вимагало визначати прибережні захисні смуги у межах населених пунктів з урахуванням будь-якої містобудівної документації у цій сфері та виходячи з конкретних умов забудови, які склалися на місцевості.

Зазначене у повній мірі узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункти 66-77), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункти 56-67).

За матеріалами справи також встановлено, прибережна захисна смуга навколо Азовського моря та Молочного, Утлюкського лиманів на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області не встановлювалась.

Рішенням Кирилівської селищної ради Якимівського району від 09.10.2003 року та рішенням Запорізької обласної ради від 29.09.2004 року, дійсними на час прийняття оскаржуваного рішення органом місцевого самоврядування, затверджений генеральний план забудови смт. Кирилівка, який відповідно до статей 17, 34 Закону України «Про основи містобудування» відноситься до містобудівної документації.

При цьому, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не означає відсутність самої прибережної захисної смуги (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14 і від 24 грудня 2014 року у справі № 6?206цс14, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17).

Разом з тим, в ході погодження проекту землеустрою іншими контролюючими органами факту віднесення спірної земельної ділянки до прибережної захисної смуги або до водоохоронної зони встановлено не було.

Відповідно до редакції ч. 7 ст. 88 ВК України, яка набула чинності 24 липня 2021 року, прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.

Отже, встановивши, що земельні ділянки розташовані на відстані більше ніж сто метрів від урізу води, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вони не відносяться до прибережної захисної смуги відповідно до законодавства, дійсного на час розгляду справи.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій «законності» означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчиненні з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та відповідно відбулось порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «AFFAIRE TKACHENKO c. RUSSIE» від 20 березня 2018 року зазначено: «Кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя, до свого житла і до таємниці кореспонденції. Не може бути втручання з боку публічних властей у здійснення цього права, за винятком випадків, коли таке втручання передбачене законом і якщо являє собою міру, яка в демократичному суспільстві є необхідною в інтересах національної безпеки, громадського спокою, економічного добробуту країни, для захисту порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших людей».

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребується.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведене, та те, що за матеріалами справи не встановлено факту віднесення контролюючими органами спірних земельних ділянок до прибережної захисної смуги Азовського моря, не встановлено також недобросовісних дій з боку набувачів цих земельних ділянок, а розташування земельних ділянок не суперечить чинному на час ухвалення судового рішення законодавству, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області, оскільки таке втручання в право особи на мирне володіння майном буде суперечити критеріям законності, суспільності та пропорційності.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2021 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: