Справа № 477/508/21
Провадження № 2/477/540/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

02 грудня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі судді Полішко В.В., з секретарем Заїченко О.Є., Коцюрубенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації Миколаївської міської ради Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області, Миколаївська районна Державна адміністрація, про визнання права власності на земельну ділянку, скасування висновку КП ММБТІ про віднесення до самочинної забудови,

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить визнати його право на володіння земельною ділянкою, як власника, що підтверджує публічний строк з 15 лютого 2001 року використання, а також підтверджує акт установлення меж на місцевості від 17 січня 1995 року, Земельний кодекс України в редакції 1992 року та рішення виконкому Воскресенської селищної ради народних депутатів від 09 листопада 1993 року. Крім цього, визнати нікчемним та скасувати висновок КП ММБТІ про віднесення до самочинної забудови: переобладнання з нежитлової основної будівлі літ. «Д» у житловий будинок; переобладнання будівлі кузні прохідної літ «К» у гараж для особистого транспорту.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що з 03 липня 2009 року є власником нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ним та НТВ ТОВ «Миколаївсантеплообладнання».

Земельна ділянка площею 5309 кв.м. по АДРЕСА_1 відведена продавцю НТВ ТОВ «НИСТО» рішенням Воскресенської селищної ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області від 11 вересня 2003 року 8 сесії 24 скликання з приватних земель товариства «Алеко-Сервіс», підтвердженого актом установлення меж на місцевості від 17 січня 1995 року та рішенням виконкому Воскресенської селищної ради народних депутатів від 09 листопада 1993 року та актом постійного безстрокового користування від 30 січня 1995 року №26, із земель під розташованим майном, придбаного на аукціоні Миколаївського відділення ФДМУ при купівлі-продажу державного майна на державних землях.

27 березня 2018 року він звернувся до КП ММ БТІ для складання договору на роботу по проведенню технічної інвентаризації садиби. Отримав технічний паспорт станом на 25 квітня 2018 року. Водночас провести реєстрацію майна та отримати витяг з реєстру речових прав власності на нерухоме майно позбавлений можливості, оскільки спеціалісти КП ММБТІ перевищуючи свої повноваження, неправомірно внесли зміни призначення будівель та їх приміщень будівлі літ. «Д» та літ. «К» до категорії самочинно збудованих. Вважає, що працівниками КП ММ БТІ було порушено норми Інструкції від 24 травня 2001 року №127 Держбуту та Мінжитлокомунгоспу «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» якою визначені конкретні дії робітника по інвентаризації нерухомого майна. Так, Порядок не передбачає виявляти та кваліфікувати будівництво як самочинне. На його думку, проведене ним технічне переоснащення житлового будинку та надвірних споруд (кузні прохідної) не відповідає кваліфікації самочинного будівництва. Крім цього, у державному земельному кадастрі допущено помилку віднесення приватної власності позивача земельної ділянки кадастровий №:07:009:0140, протиправно та безпідставно до комунальної власності.

Не погоджується з тим, що зобов`язаний взяти спірну земельну ділянку в оренду, посилаючись на те, що на сьогодні є добросовісним користувачем цієї земельної ділянки, а тому має право звернутися з клопотанням до органів самоврядування про передачі її у власність або користування. Крім цього, вказав, що взагалі положеннями статті 120 Земельного кодексу України передбачено перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду.

Зазначив, що з моменту купівлі нежитлового приміщення 03 липня 2009 року та подачі ним до селищної ради заяви від 02 липня 2009 року, земельна ділянка та майно розташоване на ній правомірно використовується ним, як власником, в межах певної категорії земель, в межах вимог встановлених законом, з урахуванням містобудівної документації, та землеустрою та за цільовим призначенням під господарські дії власника без наміру отримання прибутку.

Посилаючись на свої права як власника майна, розташованого на земельній ділянці, щодо вільного володіння земельною ділянкою з 15 лютого 2001 року, просить визнати його право на володіння земельною ділянкою, як зрозумів суд за набувальною давністю, а також визнати нікчемним та скасувати висновок КП ММБТІ від 25 квітня 2018 року.

Нині захист його прав можливий лише шляхом визнання за ними права власності на спірну земельну ділянку в судовому порядку.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що два роки тому він проводив реконструкцію будівлі, при цьому не втручаючись в об`єкт будівництва. Не заперечував, що з технічної будівлі переробив на житлову без будь-яких дозволів та повідомлень. Зазначав, що попередньо нежитлове приміщення було переведено із житлового фонду, з огляду на таке вважає, що відсутні перешкоди знову перевести його у житловий фонд, а переобладнані будівлі не можуть бути віднесені до об`єктів самочинного будівництва. Нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, державний акт на постійне користування, якою видавався Миколаївській філії Нікопольському СТП «Алеко-сервіс» та НТВ ТОВ «Миколаївсантеплообладнання». Зареєструвати право власності на землю у встановленому законом порядку він позбавлений можливості, оскільки селищна рада не надає згоду на переведення нерухомого майна з нежитлового в житловий фонд. Щодо укладення договору оренди на спірну земельну ділянку, то не можуть дійти згоди щодо орендної плати за землю. Просив передати земельну ділянку у його власність з огляду на те, що він протягом тривалого часу відкрито та безперешкодно користується цією земельною ділянкою більше 15 років.

Відповідач КП ММБТІ в судове засідання свого представника не направило, причину суду не повідомило, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи.

Третя особа - Воскресенська селищна рада Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, причину суду не повідомила, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України, вважається такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи.

Третя особа Миколаївська районна державна адміністрація в судове засідання свого представника не направила, причину суду не повідомила, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України, вважається такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи.

Справа розглядається в порядку загального позовного провадження, про що постановлена відповідна ухвала 28 квітня 2021 року.

14 липня 2021 року ухвалою суду закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, надані позивачем, судом встановлено наступне.

Рішенням 11-ї сесії 22 скликання від 28 грудня 1994 року відведено у користування Миколаївській філії Нікопольського СТП «Алеко-сервіс» земельну ділянку площею 0,30 га (а.с. 91). Були встановлені межі, про що свідчить Акт про встановлення меж ділянки в натурі (а.с. 104, 140).

30 січня 1995 року Воскресенською селищною радою народних депутатів був виданий Миколаївській філії Нікопольського СТП «Алеко-сервіс» Державний акт на право постійного користування, серії МК, № 00060 (а.с. 138-139).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року встановлено, що рішенням Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області 21 сесії 4-го скликання від 22 грудня 2004 року припинено право користування земельною ділянкою СТП «Алеко-сервіс» загальною площею 3000 кв. м, що розташована в АДРЕСА_2 , припинено дію Державного акту серії МК, № 00060 від 30 січня 1995 року (а.с. 106-109).

Рішенням 13 сесії 23 скликання Воскресенської ради Жовтневого районну Миколаївської області від 13 лютого 2001 року ДП «Москвич» ОАО «Ніксер» надано дозвіл на переобладнання із житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , на території підприємства, під побутові та складські приміщення, рекомендовано провести відповідні зміни і оформити відповідні документи (а.с. 101).

На підставі договору купівлі-продажу № 7 від 15.02.2001 року нерухоме майно, що розташоване в АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,505 га перейшло у власність НТВ ТОВ «Миколаївсантеплообладнання» (а.с.135, 136, 137).

Рішенням Воскресенської селищної ради від 23 квітня 2001 року №16 надано дозвіл ДП «Москвич» ВАТ «Ніксер» на оформлення права власності на цілісний майновий комплекс забудови (а.с. 131)

З огляду на свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення, видане виконавчим комітетом Воскресенської селищної ради 13 липня 2001 року № 16, 95/100 нежитлового приміщення, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , належить ДП «Москвич» ВАТ «Ніксер» (а.с. 100). 5/100 частини вказаного нежитлового приміщення належить державі в особі Верховної Ради, відповідно до свідоцтва про право власності від 13 липня 2001 року, № 16 (а.с. 99, 132).

На підставі рішення 25 сесії 4-го скликання від 20 липня 2005 року затверджений проект землеустрою відведення земельної ділянки НТВ ТОВ «Миколаївсантеплообладнання» в особі директора Кузнєцова В.І. і запропоновано в місячний термін подати до селищної ради відповідні документи для укладення договору оренди, встановивши розрахунок орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки (а.с. 130).

З огляду на довідку виконкому Воскресенської селищної ради станом на 02 липня 2009 року земельна ділянка площею 4930 кв. м. по АДРЕСА_1 до розмежування земель державної і комунальної власності належить до земель державної власності, повноваження щодо розпорядження якою належала до компетенції селищної ради. Право власності на зазначену земельну ділянку не зареєстровано (а.с. 129).

03 липня 2009 року ОСОБА_1 придбав у НТВ ТОВ «Миколаївсантеплообладнення» нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 (а.с. 24). При цьому, земельна ділянка, на якій розташоване придбане нерухоме майно, не є власністю продавця, рішення про передачу земельної ділянки уповноваженими органами не приймалося. ОСОБА_1 був роз`яснений обов`язок укласти з відповідною сільрадою договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване відчужене нерухоме майно.

04 листопада 2011 року рішенням Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області за №29 наданий дозвіл на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку без зміни цільового призначення земельної ділянки (а.с. 126 зворотна сторона).

Рішенням Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 13 червня 2012 року за №12 надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту відведення із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та укладання відповідного договору оренди землі (а.с. 18, 127).

В 2013 році проект було виготовлено, водночас не була затверджена відповідними органами. З огляду на висновок проекту земельну ділянку рекомендовано передати в тимчасове користування на умовах оренди.

При зверненні до Воскресенської селищної ради ОСОБА_1 було роз`яснено, що селищна рада позбавлена можливості надати йому у власність земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 безоплатно, а можливо передати тільки в порядку викупу. Вказана земельна ділянка відноситься до категорії житлової та громадської забудови, за цільовим призначенням відноситься до земель промисловості. Питання щодо зміни цільового призначення може розглядатися тільки у випадку, якщо заявник буде користувачем на законних підставах, тобто коли вона буде в оренді, або у власності шляхом (шляхом викупу).

Крім цього, рішенням Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 29 березня 2016 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви про зміну цільового призначення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка була надана для здійснення підприємницької діяльності (а.с. 126).

Отже, під час розгляду справи встановлено, що земельна ділянка площею 0,5449 га, на якій розташоване нерухоме майно ОСОБА_1 , належить до комунальної власності Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області. Між селищною радою та НТВ ТОВ «Миколаївсантеплообладнення», а в подальшому ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки, або договір купівлі-продажу не укладався. Договір оренди земельної ділянки ОСОБА_1 не був укладений через недосягнення усіх його істотних умов, а саме розміру орендної плати.

У власність спірна земельна ділянка також не передавалась. У позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 1, 5 та 6 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування України» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною 2 та 4 зазначеної статті ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до пунктів 9 та 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

При цьому, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Як встановлено під час розгляду, земельна ділянка площею 0,5449 га, на якій розташоване належне позивачу ОСОБА_1 нерухоме майно, належить до комунальної власності Воскресенської селищної ради (раніше - Жовтневого району) Миколаївської області, позивачу неодноразово був роз`яснений порядок набуття права на земельну ділянку, ним виготовлялась землевпорядна документація, проте договір оренди не був укладений через недосягнення згоди щодо орендної плати, неодноразово позивач та селищна рада звертались до суду з приводу існування спору щодо цієї земельної ділянки. Вказані обставини виключають можливість задоволення позову за набувальною давністю.

Крім цього, Воскресенська селищна рада Миколаївської області залучена у справу, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в той час як, з огляду на позовні вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку, яка належить до комунальної власності Воскресенської селищної ради Миколаївської області, остання має бути у справі відповідачем.

З огляду на зазначені вище обставини, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання нікчемним та скасування висновку КП ММБТІ про віднесення до самочинної забудови: переобладнаної з нежитлової основної будівлі літ. «Д» у житловий будинок; переобладнання будівлі кузні прохідної літ «К» у гараж для особистого транспорту, суд дійшов наступного висновку.

Частинами 14 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Належність ОСОБА_1 нежитлового об`єкту по АДРЕСА_1 підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 липня 2009 року № 23220378 (а.с. 25).

Технічним паспортом від 09 вересня 2011 року (а.с. 40-44) в якому позивач вказаний власником.

07 липня 2011 року Воскресенська селищна рада вирішила за недоцільне тимчасове переведення нежитлового приміщення літ. Д загальною площею 161.4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в житлове, про що винесла відповідне рішення за № 11 (а.с. 128).

Вказане рішення позивачем було оскаржене, водночас постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2011 року у задоволенні позову будо відмовлено.

24 грудня 2015 року за №14 Воскресенською селищною радою винесено рішення про перейменування вулиць, розташованих на території селища, яким в тому числі перейменовано ,вулицю ОСОБА_2 на Центральну (а.с. 87).

У технічному паспорті на громадський будинок нежитловий об`єкт, адреса АДРЕСА_1 , виготовленому станом на 25.04.2018 року (а.с.63-77) зазначено, що до об`єктів самочинного будівництва належать житловий будинок, літер «Д-1», переобладнаний з нежитлової основної будівлі, та гараж, літер «К-1», переобладнаний з нежитлової будівлі кузні-прохідної (а.с.64).

В судовому засіданні позивач не заперечував, що вказані переобладнання він провів без належних дозволів, проте вказував, що не було втручання у несучі конструкції. А також звертав увагу, що вказаний будинок у нежитловий фонд був переведений без будь-яких переобладнань. А тому вважає, що відсутні будь-які перешкоди повернення у первісний стан - у житловий фонд.

Разом з тим, суд не може погодитись з твердженнями позивача з огляду на таке.

Правовідносини з приводу видачі документів дозвільного характеру у сфері будівельної справи регламентуються приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», приписами Закону України «Про основи містобудування» та деталізовані приписами Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт (затверджено Постановою КМУ від 13.04.2011р. №466; далі - Порядок №466).

Так, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» є основним законодавчим актом у сфері будівництва, і його вимоги повинні виконувати усі суб`єкти, що здійснюють забудову земельних ділянок.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції яка діяла на час складання технічного паспорту на 24 квітня 2018 року) склад, зміст, порядок розроблення містобудівної документації на регіональному рівні визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Пунктом 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 вищезазначеної статті визначено, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

В силу частини 1 статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт. Виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється (частина 2 статті 35 вказаного Закону).

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Пунктом 5 Порядок №466 закріплено, що будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та:

подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта;

видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».

Дозвіл видається на безоплатній основі відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю з використанням Реєстру будівельної діяльності (пункт 27 Порядку №466).

В свою чергу, матеріали не містять дозволу на проведення будівельних робіт, визначених будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю про їх проведення, що не заперечувалось позивачем, який наполягав на тому, що вказані дозволи йому не потрібні.

До того ж відсутні документи що підтверджують право позивача користуватися та володіти спірною земельною ділянкою

З огляду на розділ ХІ Інструкції від 24 травня 2001 року № 127 Держбуду та Мінжитлокомунгоспу «Про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна» внесення змін до інвентаризаційних справ проводиться зберігачем. Всі виправлення, доповнення в технічних паспортах скріплюються підписом керівника суб`єкта господарювання (для юридичних осіб). За наявності змін у складі, плануванні та технічному стані об`єкта виготовляється новий технічний паспорт. Виявлені зміни заносяться до нових абрисів (ескізів) з подальшим виготовленням нових планових і текстових матеріалів (інвентаризаційні плани, журнали, експлікації тощо).

Оскільки позивачем було проведено самовільне переобладнання об`єктів нерухомості, а саме: житловий будинок літ «Д-1» переобладнано з нежитлового основної будівлі, а гараж літ «К-1» з нежитлової будівлі кузні-прохідної без дозвільних на це документів, виконавцем були вчиненні дії відповідно до вимог вказаної Інструкції.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Під час судового засідання позивач під час вступного слова виявив свою обізнаність та розуміння щодо порядку отримання у власність, оренду земельної ділянки та щодо порядку проведення реконструкції та переведення об`єктів забудови із нежитлового у житловий фонд, легалізації самочинного будівництва.

На думку суду, позивач ОСОБА_1 , звернувшись із цим позовом до суду, намагається вирішити спірні питання у спосіб не передбачений законом, оскільки доказів того, що вирішити ці питання у позасудовий спосіб неможливо і захист прав позивача можливий тільки у судовому порядку не надано.

За такого суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись статями 258, 259, 263, 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації Миколаївської міської ради Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області, Миколаївська районна Державна адміністрація, про визнання права на володіння земельною ділянкою, як власника, що підтверджує публічний строк з 15 лютого 2001 року використання, а також підтверджує акт установлення меж на місцевості від 17 січня 1995 року, Земельний кодекс України в редакції 1992 року та рішення виконкому Воскресенської селищної ради народних депутатів від 09 листопада 1993 року, визнання нікчемним та скасування висновку КП ММБТІ про віднесення до самочинної забудови: переобладнання з нежитлової основної будівлі діл «Д» у житловий будинок; переобладнання будівлі кузні прохідної літ «К» у гараж для особистого транспорту, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ;

відповідач комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» Миколаївської міської ради Миколаївської області, адреса: вул. Шевченко, 40, м. Миколаїв, ;

третя особа Воскресенська селищна ради Вітовського району Миколаївської області, адреса: вул. Соборна, 86, смт. Воскресенське Вітовського району миколаївської області, ;

третя особа Миколаївська районна державна адміністрація, адреса: вул. Одеське шосе, 18-А, м. Миколаїв, .

Повний текст рішення складений та підписаний 13 грудня 2021 року.

Суддя В.В. Полішко