Справа №461/8600/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м.Львів

суддя Галицького районного суду м. Львова Фролова Л.Д.,

при секретарі судового засідання Бараняку В.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши матеріали позову ОСОБА_2 до Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участі третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про скасування накладеного арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги.

Представник позивача звернувся до суду з позовом про скасування накладеного арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Свої вимоги останній мотивував тим, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 . Однак, під час отримання відомостей з Державного реєстру правна нерухоме майно позивачем було виявлено, що на належну йому на праві власності квартиру накладено арешт. Як з`ясовано позивачем, 09 серпня 1995 року ОСОБА_3 було подано до Франківського районного суду міста Львова позовну заяву про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), анкетні дані якого повністю збігаються з анкетними даними позивача. 9 серпня 1995 року постановою судді Франківського районного суду міста Львова вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 .

На підставі вказаної постанови 13.03.1996 року Франківським районним судом міста Львова видано виконавчий лист № 2-132, який в подальшому був переданий на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції у м. Львові. 22 жовтня 2003 року при примусовому виконанні вищенаведеного виконавчого документу державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на нерухоме майно боржника, ОСОБА_2 , прописаного за адресою АДРЕСА_2 . Зокрема, як об`єкт обтяження у вказаній постанові було зазначено квартиру АДРЕСА_1 , яке було власністю позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Боржником у виконавчому провадженні, при примусовому виконанні якого було накладено спірний арешт, - був ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), прописаний на час вчинення такої виконавчої дії, за адресою АДРЕСА_2 . Вказана особа у постанові державного виконавця ідентифікована лише за адресою прописки, проте у матеріалах судового провадження міститься дата її народження.

Повідомив суду, що позивач зі стягувачем по виконавчому провадженню ОСОБА_3 в шлюбі ніколи не перебував та знайомим з нею не був, не є батьком ОСОБА_4 , та за адресою АДРЕСА_2 прописаний або зареєстрований ніколи не був. Інших виконавчих документів щодо стягнення коштів з відповідача на примусовому виконання в органах примусового виконання рішень не перебувало.

Враховуючи вищевикладене, просить суд:

-звільнити квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з-під арешту, накладеного постановою б/н державного виконавця ВДВС Галицького РУЮ в м. Львові Кобілєвої І.О. від 22.10.2003 року.

-виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №4417071 від 29.01.2007 року про арешт квартири АДРЕСА_1 .

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

Позиція сторін по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Треті особи по справі будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи свого представника до суду не направила. Письмових пояснень по справі не надано.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Згідно договору купівлі-продажу від 20.07.1998 р. серія АОО №794507, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пікулицькою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №3079, а також довідкою, виданою Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 30.07.2021 року №2/5504, квартира за адресою АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09 серпня 1995 року ОСОБА_3 було подано до Франківського районного суду міста Львова позовну заяву про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою АДРЕСА_2 (прізвище, ім`я та по батькові якого повністю збігаються з анкетними даними позивача). Вказані обставини підтверджую копією позовної заяви від 02 серпня 1995 року зареєстрованою за вх.№5218 09.08.1995 року.

9 серпня 1995 року постановою судді Франківського районного суду міста Львова вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 .

На підставі вказаної постанови 13 березня 1996 року Франківським районним судом міста Львова видано виконавчий лист № 2-132, який в подальшому був переданий на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції у м. Львові.

22 жовтня 2003 року при примусовому виконанні вищенаведеного виконавчого документу державним виконавцем Кобілєвою І.О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на нерухоме майно боржника, ОСОБА_2 , прописаного за адресою АДРЕСА_2 . Зокрема, як об`єкт обтяження у вказаній постанові було зазначено квартиру АДРЕСА_1 , яке насправді було власністю позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, під час отримання відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно позивачем було виявлено, що на належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт за реєстраційним номером обтяження 4417071. Вказане обтяження було зареєстроване 29 січня 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення ВДВС Галицького районного управління юстиції за виконавчим листом №2-132 від 13.03.1996 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна № 274210757 від 10.09.2021 року .

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з вимогою звільнити з-під арешту належну йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 .

Однак, 12 серпня 2021 року відповідач у листом вих. № 38722 у задоволенні вимог відмовив, посилаючись на відсутність технічної можливості перевірити відомості про вказане виконавче провадження.

На час накладення арешту власником квартири АДРЕСА_1 був позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 27.08.1998 за цією ж адресою, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 , виданим Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 26.11.1998 року.

Так, судом було встановлено, що позивач зі стягувачем по виконавчому провадженню ОСОБА_3 в шлюбі не перебував та знайомим не був, не є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 прописаний та зареєстрований не був і ніколи не проживав. Інших виконавчих документів щодо стягнення коштів з відповідача на примусовому виконання в органах примусового виконання рішень ніколи не перебувало.

Мотиви прийняття рішення судом.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Таким чином, позивач має перешкоди у володінні та розпорядженні майном, через наявність арешту на квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Отже, судом було встановлено, що накладений арешт на майно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), - було накладено помилково внаслідок збігу з анкетними даними боржника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Підстав для обтяження такого майна суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати по справі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, суд приходить до переконання, що такі підлягають стягненню з відповідача

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6-13, 81, 141, 258, 259, 263- 265, 274, 279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участі третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про скасування накладеного арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна,- задовольнити в повному обсязі.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що накладений постановою б/н державного виконавця ВДВС Галицького РУЮ в м. Львові Кобілєвої І.О. від 22.10.2003 року.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №4417071 від 29.01.2007 року про арешт квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.Д. Фролова