КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/3277/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року місто Київ

справа №759/21134/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі, постановлену під головуванням судді Журибеди О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Петрицького 21» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати його право на отримання безперервних якісних житлово-комунальних послуг з управління та утримання будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території;

визначити: управителя будинку АДРЕСА_1 ; керуючого справами будинку АДРЕСА_1 ; виконавців/надавачів житлово-комунальних послуг будинку АДРЕСА_1 до якого він як співвласник будинку може реалізувати право висування вимоги: про припинення дії, яка порушує його права на отримання житлово-комунальних послуг будинку АДРЕСА_1 ; про примусове виконання обов`язку в натурі перед ним щодо надання житлово-комунальних послуг будинку АДРЕСА_1 ; про відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди утвореної внаслідок ненадання чи неналежного надання житлово-комунальних послуг будинку АДРЕСА_1 чи внаслідок протиправних дій при надання житлово-комунальних послуг будинку АДРЕСА_1 ; про відшкодування моральної шкоди утвореної внаслідок ненадання чи неналежного надання житлово-комунальних послуг будинку АДРЕСА_1 чи внаслідок протиправних дій при надання житлово-комунальних послуг будинку АДРЕСА_1 ;

визнати його споживачем житлово-комунальних послуг з управління та утримання спільного майна будинку АДРЕСА_1 з відповідними правами споживача житлово-комунальних послуг визначеними законодавством, в тому числі Законом України «Про захист прав споживачів» та правом позивача на участь в укладення договору про надання/отримання житлово-комунальних послуг будинку АДРЕСА_1 з надавачами/виконавцями житлово-комунальних послуг будинку АДРЕСА_1 , управителем будинку, керуючим справами будинку.

В мотивування вимог посилався на те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є співвласником даного будинку.

Вказував, що будинок був зданий в експлуатацію у 2014 році і по 01 вересня 2019 року житлово-комунальні послуги з управління, утримання та експлуатації багатоквартирного будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 надавалися ТОВ «ЖБК «Управдом», за які співвласники будинку сплачували 5,07 грн./кв.м.

Зазначав, що 14 червня 2016 року співвласниками вказаного будинку було створено ОСББ «Петрицького 21» та рішенням загальних зборів було затверджено нові розміри щомісячних внесків у розмірі 12,75 грн./кв.м для забезпечення оплати житлово-комунальних послуг. При цьому відповідачем не було надано належного обґрунтування структури, складових та розміру нового щомісячного внеску.

Зауважував, що ОСББ «Петрицького 21» також було введено щомісячні додаткові внески.

Посилався на те, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогами надати обґрунтування розміру складових послуг, які включені в розмір щомісячного внеску 12,75 грн./кв.м та додаткових внесків та надати для ознайомлення договори укладені з надавачами/виконавцями житлово-комунальних послуг будинку АДРЕСА_1 , які є складовими щомісячного внеску та додаткових внесків.

Вказував, що оскільки відповідач відмовив йому у вимогах обґрунтування розміру щомісячного внеску та додаткових внесків, він продовжував сплачувати внески за житлово-комунальні послуги в розмірі 5,07 грн./кв.м.

Зазначав, що відповідач почав нараховувати йому заборгованість за житлово-комунальні послуги, а тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх особистих житлових прав.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що він звернувся до суду цивільної юрисдикції саме для вирішення спору щодо його особистих майнових та житлових правовідносин.

Вказував, що суд першої інстанції проігнорував його докази та аргументи про те, що він не є членом ОСББ «Петрицького 21», а відносини між ним та відповідачем не носять ознак корпоративного характеру.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача від відповідача до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Пояснив, що він звертався з аналогічними позовами до Господарського суду міста Києва та йому було відмовлено у відкритті провадження. Зазначав, що постановами Північного апеляційного господарського суду ухвали Господарського суду міста Києва були залишені без змін, а тому ним були подані касаційні скарги на вказані постанови .

Відповідач ОСББ «Петрицького 21» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції посилався на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України та виходив з того, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки стосується приватного інтересуОСОБА_1 , як співвласника майна багатоквартирного будинку, а подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи.

При цьому, суд першої інстанції послався на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 20 вересня 2018 року у справі №813/6286/15 та від 06 лютого 2019 року у справі №462/2646/17.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та №29465/04).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Юрисдикційність конкретного спору чи категорії спорів може бути прямо визначена в законі.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись до судуз даним позовом посилався на те, що він не є членом ОСББ «Петрицького 21», а спір стосується особистих житлових правовідносин.

Позивач вказував про порушення його прав, як споживача послуг, які надаються йому відповідачем, зокрема щодо нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги, а також щодо відмови у наданні інформації про складові розміру щомісячного внеску 12,75 грн./кв.м та додаткових внесків.

У зв`язкуз чим ОСОБА_1 і звернувся до суду з даним позовом, в якому, серед іншого, просив визнати його споживачемжитлово-комунальних послуг з управління та утримання спільного майна будинку АДРЕСА_1 з відповідними правами споживача житлово-комунальних послуг визначеними законодавством, в тому числі Законом України «Про захист прав споживачів».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 та ОСББ «Петрицького 21», а саме щодо права позивача, як власника квартири АДРЕСА_3 , який не є членом створеного в будинку ОСББ отримувати та користуватися житлово-комунальними послугами.

Враховуючи те, що позивач не є членом ОСББ «Петрицького 21», в позовній заяві просить, зокрема, визнати його споживачем житлово-комунальних послуг; визнати його право на отримання безперервних якісних житлово-комунальних послуг, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду щодо розгляду даної справи за правилами господарського судочинства.

Щодо посилання суду першої інстанції на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 20 вересня 2018 року у справі №813/6286/15 та від 06 лютого 2019 року у справі №462/2646/17 колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з зазначених постанов, у них Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що спір про припинення державної реєстрації юридичної особи є спором про наявність або відсутність цивільної правоздатності та господарської компетенції (можливості мати господарські права та обов`язки). Цей спір не є спором у сфері публічно-правових відносин, навіть якщо виник у зв`язку з протиправним внесенням до ЄДР суб`єктом владних повноважень запису про проведення державної реєстрації юридичної особи; не є спором, що виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; не є спором, що виникає у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а є спором про абстрактну можливість брати участь у конкретних правовідносинах. З урахуванням того, що процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такого спору, Велика Палата Верховного Суду, заповнюючи цю прогалину закону, зазначила, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 1 статті 20 ГПК), а тому повинні розглядатись за правилами господарського судочинства.

Разом з тим, в даному випадку позивачем ОСОБА_1 не було заявлено позовних вимог з приводу створення чи реєстрації, діяльності або припинення діяльності юридичної особи - ОСББ «Петрицького 21».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався з аналогічними позовами до Господарського суду міста Києва та ухвалами від 20 жовтня 2020 року у справі №910/15494/20 та від 16 листопада 2020 року у справі №910/17124/20 йому було відмовлено у відкритті провадження. Постановами Північного апеляційного господарського суду від 01 грудня 2020 року та від 16 грудня 2020 року вказані ухвали Господарського суду міста Києва були залишені без змін.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом за захистом його порушених особистих житлових прав, а відтак даний спір не пов`язаний корпоративними відносинами з відповідачем, не стосується питань створення, діяльності та управління юридичною особою, а тому має розглядатись в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріальногоправа, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже,колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: