КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 754/5992/20

провадження № 22-ц/824/1717/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Підприємство «Прометей» Громадської організації «Фонд інвалідів Чорнобиля» Деснянського району м. Києва

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року у складі судді Таран Н.Г.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства «Прометей» Громадської організації «Фонд інвалідів Чорнобиля» Деснянського району м. Києва про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням поданих уточнень просив визнати незаконним та скасувати наказ №26 від 10 квітня 2020 року про звільнення останнього з посади начальника охорони підприємства з 10 квітня 2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників; поновити позивача на посаді начальника охорони підприємства «Прометей» Громадської організації «Фонд інвалідів Чорнобиля» Деснянського району м. Києва з 10 квітня 2020 року; стягнути з відповідача на користь позивача 23 484,88 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2020 року по 13 серпня 2020 рік включно.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом підприємства «Прометей» Громадської організації «Фонд інвалідів Чорнобиля» №26 від 10 квітня 2020 року, підписаного директором ОСОБА_2 , позивача звільнено з посади начальника охорони підприємства відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Уважав, що скорочення штату працівників відбулося з порушенням норм ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки змін в організації виробництва і праці або реорганізації підприємства не відбувалося. Окрім указаного, обґрунтування скорочення позивача з посади начальника відсутні та зміни до штатного розпису не внесені.

18 лютого 2020 року директор підприємства та члени ревізійної комісії запропонували позивачу вакантну посаду охоронця у зв`язку із реорганізацією на підприємстві та скороченням посади начальника охорони.

Зазначав, що оскільки позивачу одночасно з попередженням про звільнення відповідач іншої посади не пропонував та у зв`язку з тим, що позивач був упевнений, що реорганізація на підприємстві не проводиться, ОСОБА_1 висловив свої міркування щодо переведення на посаду охоронця, які були розцінені відповідачем як відмова.

Враховуючи, що позивач про звільнення попереджався в усному порядку 14 - 15 січня 2020 року, а інша посада запропонована лише 18 лютого 2020 року, то двомісячний строк, передбачений ч.1 ст.49-2 КЗпП та протягом якого позивач мав право надати відповідь про згоду або відмову від переведення на нову посаду на момент звільнення останнього не минув.

Стверджував, що у період з 13 березня 2020 року по 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що фактично позбавило його можливості повідомити відповідача про згоду на переведення на посаду охоронця підприємства у визначений законом двомісячний строк.

10 квітня 2020 року директором підприємства відмовлено у задоволенні заяви позивача про переведення на іншу посаду та видано наказ №26 про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 23 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог .

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що змін в структурі підприємства із затвердженням нової структури та нового штатного розпису станом на 15 січня 2020 року, що свідчило би про скорочення посади, яку обіймав позивач, прийнято не було. Фактичні зміни у структурі відбулися 13 квітня 2020 року, тобто після фактичного звільнення ОСОБА_1 .

Окрім вказаного, суд не взяв до уваги порушення відповідачем ст. 49-2 КЗпП, про що свідчить попередження позивача про звільнення ще до проведення змін в організації виробництва та праці підприємства.

Районним судом у порушення п. 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України в оскаржуваному рішенні не наведено доказів, на які посилався позивач та його представник, а також мотиви їх відхилення. Зокрема те, що штатний розпис підприємства «Прометей» затверджено директором ОСОБА_2 всупереч пункту 6.2.6 розділу 6.2 Статуту ГО «ФІЧ». З огляду на вказане, вважає, що директор вийшов за межі наданих йому повноважень, затвердивши штатний розпис на підставі якого звільнено позивача.

19 січня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки рішення суду ухвалене у відповідності до норм матеріального і процесуального права та з відповідністю суду фактичним обставинам справи.

Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили скаргу задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивача 18 лютого 2020 року було повідомлено, про те, що він може перевестись на вакантну посаду охоронця у зв`язку із скороченням посади начальника охорони підприємства «Прометей», разом з тим, позивач жодних заходів спрямованих на працевлаштування на наявних у структурі підприємства посадах охоронця в період з моменту попередження його про звільнення не вчинив. Тобто, відповідачем дотримано переважне право позивача на залишення на роботі, передбачене законодавством, однак позивач таким правом не скористався.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві «Прометей» Громадської організації «Фонд інвалідів Чорнобиля» Деснянського району м. Києва на посаді начальника охорони підприємства.

Наказом №7 директора Підприємства «Прометей» Громадської організації «Фонд інвалідів Чорнобиля» Деснянського району м. Києва ОСОБА_2 від 17 січня 2020 року у зв`язку із скороченням посади начальника охорони підприємства покладено на директора обов`язки по контролю за заповненням автостояночних місць та контролю добової оплати за паркомісце.

Відповідно до витягу з протоколу №3 засідання Ради Громадської організації «ФІЧ» Деснянського району м. Києва від 27 березня 2019 року вирішено рекомендувати директору підприємства ОСОБА_2 почати реорганізацію підприємства та для цього надати згоду на закупівлю та встановлення камер відеонагляду за рахунок підприємства. Провести скорочення штатів: бригадира охорони - 1 особа, головного бухгалтера - 1 особа, охоронці КП - 4 особи. Члени Ради попередили, що скорочення штатів проводити суворо, відповідно до Закону України КЗпП (пункт 1 ст. 40). Директору підприємства ОСОБА_2 надати Раді ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва для ознайомлення.

Згідно договору №01-0804 на поставку, монтаж та пусконалагоджувальні роботи систем відеоспостереження від 08 квітня 2019 року, що укладений між ФОП ОСОБА_3 та підприємством «Прометей» ГО «ФІЧ» Деснянського району в особі директора ОСОБА_2, убачається, що підприємство «Прометей» ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва в особі директора ОСОБА_2, доручає, а ФОП « ОСОБА_3 » приймає на себе зобов`язання поставити обладнання, налаштувати системи відеоспостереження, пусконалагоджувальні роботи системи відеоспостереження в приміщеннях, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно штатного розпису підприємства «Прометей» ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва від 11 грудня 2019 року вбачається, що на підприємстві затверджено штат у кількості 18 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 124 600 грн та передбачені посади: директора - 1 штатна одиниця, головний бухгалтер - 1 штатна одиниця, касир - 1 штатна одиниця, начальник охорони - 1 штатна одиниця, охоронець - 9 штатних одиниць, охоронець - 4 штатних одиниць, прибиральник службових приміщень - 1 штатна одиниця.

Наказом №27 від 13 квітня 2020 року затверджено та введено в дію з 13 квітня 2020 року новий штатний розклад у кількості: 17 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 116 600 грн.

Згідно штатного розпису підприємства «Прометей» ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва від 13 квітня 2020 року на підприємстві затверджено штат у кількості 17 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 116 600 грн та передбачені посади: директора - 1 штатна одиниця, головного бухгалтера - 1 штатна одиниця, касира - 1 штатна одиниця, охоронця - 9 штатних одиниць, охоронця - 4 штатних одиниць, прибиральник службових приміщень - 1 штатна одиниця.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Акту підприємства «Прометей» ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва від 15 січня 2020 року, який складений та підписаний директором ОСОБА_2 та працівниками підприємства вбачається, що начальнику охорони ОСОБА_1 вголос було зачитано наказ №6 від 14 січня 2020 року про скорочення штатної одиниці начальника охорони Підприємства «Прометей» ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва з 15 березня 2020 року. Крім того, з указаного Акту вбачається також, що ОСОБА_1 відмовився ставити свій підпис в Наказі №6 від 14 січня 2020 року та відмовився від отримання повідомлення і підпису про вручення документу.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 15 січня 2020 року, яка зареєстрована 04 лютого 2020 року та адресована директору підприємства «Прометей» ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва ОСОБА_2 убачається, що останній просив надати йому копію протоколу засідання Ради ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва №3 від 27 березня 2019 року про скорочення штатної одиниці начальника охорони підприємства.

У заяві від 15 січня 2020 року, яка зареєстрована 15 січня 2020 року та адресована директору підприємства «Прометей» ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва, ОСОБА_1 просив надати йому копію протоколу засідання Ради ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва №3 від 27 березня 2019 року про скорочення штатної одиниці начальника охорони Підприємства.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 15 січня 2020 року, яка зареєстрована 04 лютого 2020 року та адресована директору підприємства «Прометей» ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва ОСОБА_2 вбачається, що останній просив надати йому копію протоколу засідання Ради ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва №3 від 27 березня 2019 року про скорочення штатної одиниці начальника охорони Підприємства.

З Акту підприємства «Прометей» ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва №5 від 18 лютого 2020 року, який складений та підписаний директором ОСОБА_2 та працівниками підприємства, вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано вакантну посаду охоронця, у зв`язку із скороченням посади начальника охорони підприємства «Прометей». Від пропозиції про переведення на посаду охоронця ОСОБА_1 відмовився, що члени ревізійної комісії засвідчили своїми підписами. Вказаний Акт позивачем не підписувався.

Наказом №26 від 10 квітня 2020 року ОСОБА_1 начальника охорони підприємства, особисто попередженого Наказом №6 від 15 січня 2020 року про звільнення (п.1 ст. 40 КЗпП), звільнено з роботи за скороченням штату працівників з 10 квітня 2020 року. Вказаний наказ підписано директором ОСОБА_2 , головним бухгалтером ОСОБА_4 підприємства та позивачем. Також в указаному наказі міститься підпис позивача, який свідчить про отримання останнім 13 квітня 2020 року трудової книжки.

Отже, вірним є висновок суду, що ОСОБА_1 про своєчасне попередження про звільнення був повідомлений завчасно.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 141 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Згідно з п.п.1, 6 ч.1 ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, вільний вибір виду діяльності та правовий захист від незаконного звільнення.

За п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27.06.2012 року в справі №6-65цс12, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України за №9 від 09.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як установлено матеріалами справи, Наказом №26 від 10 квітня 2020 року начальника охорони підприємства ОСОБА_1 , особисто попередженого Наказом №6 від 15 січня 2020 року про звільнення (п.1 ст. 40 КЗпП), звільнено з роботи за скороченням штату працівників з 10 квітня 2020 року. Вказаний наказ підписано, зокрема, і позивачем.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір ( ст.235 КЗпП України ).

Посадуначальника охорони, яка на підприємствізгідно штатного розпису була одна та яку обіймав ОСОБА_1 , скорочено.

Апелянт стверджує, що дійсного скорочення не відбулося, а позивачу не було вчасно запропоновано всі вакантні посади. Проте, такі доводи спростовуються наступним.

Відповідно до ч.3 ст.64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно Акту підприємства «Прометей» ГО «ФІЧ» Деснянського району м. Києва №5 від 18 лютого 2020 року, який складений та підписаний директором ОСОБА_2 та працівниками підприємства, ОСОБА_1 було запропоновано вакантну посаду охоронця, у зв`язку із скороченням посади начальника охорони підприємства «Прометей». Від пропозиції про переведення на посаду охоронця ОСОБА_1 відмовився, що члени ревізійної комісії засвідчили своїми підписами.

Вказаний Акт позивачем не підписувався та в подальшому не оскаржувався.

Натомість, ОСОБА_1 жодних заходів, спрямованих на працевлаштування на наявних у структурі підприємства посадах охоронця в період з моменту попередження його про звільнення, вчинено не було.

Позивач звернувся із заявою, в якій просив у зв`язку із скороченням посади начальника охорони перевести його на посаду охоронця з 13 квітня 2020 року, лише 10 квітня 2020 року, тобто у день свого звільнення.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14 січня 2020 року позивача було попереджено про наступне його звільнення з посади начальника охорони у зв`язку із скорочення посади начальника охорони. При цьому, до моменту його фактичного звільнення - 10 квітня 2020 року минуло майже 3 місяці.

Отже, аналізуючи зібрані по справі докази, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивача про наступне звільнення було попереджено відповідачем заздалегідь, запропоновану іншу посаду, від переведення на яку ОСОБА_1 відмовився.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що отримала належну правову оцінку та кваліфікацію судом першої інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «16» лютого 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик