Дата документу 14.12.2021
Справа № 334/5809/21
Провадження № 2/334/3572/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Добрєва М.В., при секретарі Візіренко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника позивачів ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа:Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування якого зазначили що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності , у розмірі ј частки належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .на підставі довідки про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серія та номер:121, виданий 14.11.1996 р., виданий житлово-будівельним кооперативом « Протон-6 ордер № 521 С.А.-VIII виданий Запорізьким міськвиконкомом 19.07.1982 .

ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, у розмірі частки3/4 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договору дарування від 14.12.1996 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким О.Д. на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також за зазначеною адресою зареєстрований син ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не проживає за місцем реєстрації приблизно з 1995 року та не з`являється за вказаним місцем реєстрації більше 7-ми років. ОСОБА_1 відомо, що його син ОСОБА_4 у 1995 році забрав з квартири свої особисті речі та поїхав у ОСОБА_5 , де у позивача є квартира, у яку відповідач і заселився. Зазначеною квартирою ОСОБА_1 володіє на підставі договору дарування.

Крім цього ОСОБА_1 зробив довіреність на відповідача для здійснення регулярних платежів за комунальні послуги. Таким чином, відповідач мешкає у ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .Відповідач за 25 років приїжджав 3-4 рази. Останній раз приблизно 7 років тому на день народження ОСОБА_2 на декілька годин без ночівлі.

Перешкод у користування жилим приміщення позивачі відповідачу не чинили, він сама добровільно виїхав з вказаної квартири та мешкає за іншою адресою.

Реєстрація відповідача за вказаною адресою чинить позивачам перешкоди у оформленні субсидії, крім того, на їх ім`я нараховуються вартість комунальних послуг, які позивачі вимушені сплачувати за власний кошт., що чинить для них додаткові матеріальні витрати.

В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за адресою реєстрації відповідач не бажає, у зв`язку з чим позивачі вимушені звернутись з вказаним позовом до суду, в якому просить визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Позивачі та їхній представник адвокат Воропаєв В.В. в судове засідання не з`явились. Адвокат подав заяву прослухання справи без їх участі,на задоволенні позву наполягають, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Третя особа в судове засідання не з`явилася. З заявою про перенесення судового засідання чи запереченнями на позов до суду не звертались.

Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Відзив на позов не подала, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних

Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Порядок користування житлом за договором найму (оренди) встановлений нормами глави 59 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном наймач такого житла має право вимагати визнання особи такою, що втратила право користування зазначеним майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім`ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном наймач має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності , у розмірі ј частки належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .на підставі довідки про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серія та номер:121, виданий 14.11.1996 р., виданий житлово-будівельним кооперативом « Протон-6 ордер № 521 С.А.-VIII виданий Запорізьким міськвиконкомом 19.07.1982 .

ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, у розмірі частки3/4 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договору дарування від 14.12.1996 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким О.Д. на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також за зазначеною адресою зареєстрований син ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не проживає за місцем реєстрації приблизно з 1995 року та не з`являється за вказаним місцем реєстрації більше 7-ми років. ОСОБА_1 відомо, що його син ОСОБА_4 у 1995 році забрав з квартири свої особисті речі та поїхав у ОСОБА_5 , де у позивача є квартира, у яку відповідач і заселився. Зазначеною квартирою ОСОБА_1 володіє на підставі договору дарування.

Крім цього ОСОБА_1 зробив довіреність на відповідача для здійснення регулярних платежів за комунальні послуги. Таким чином, відповідач мешкає у ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .Відповідач за 25 років приїжджав 3-4 рази. Останній раз приблизно 7 років тому на день народження ОСОБА_2 на декілька годин без ночівлі.

Згідно Акту про фактичне не проживання від 21.07.2021 року, складеного комісією ОСББ «Протон-6», відповідач ОСОБА_4 з 1998 року в квартирі АДРЕСА_3 не мешкає та не має в ній особистих речей, предметів побуту, меблів.

З позовних вимог вбачається та не було спростовано відповідачем те, що останній, після того як фактично виїхав з квартири та змінив місце проживання, забрав з собою всі особисті речі, предмети побуту, тощо. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за адресою реєстрації відповідач не бажає.

Реєстрація відповідача у квартирі АДРЕСА_3 чинить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у оформленні субсидії, до того ж останній не сплачує комунальні послуги, нараховані на його ім`я за адресою реєстрації та не вживає заходів щодо ремонту квартири.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_4 фактично більше року не проживає за адресою своєї реєстрації, житловим приміщенням квартири не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації вона не бажає, тому в силу статті 72 ЖК України втратила право користування цим приміщенням, а зняття її з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення останньої права користування житловим приміщенням.

В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволені в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 952 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Добрєв М. В.