Справа № 690/516/20
Провадження № 2/690/43/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року Ватутінський міський суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді Пасацької Л.А.

секретаря судового засідання Вельган А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Ватутіне в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано судом 23.06.2010 року. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 01.06.2009 р. з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Звенигородським відділом ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ ) відкрито виконавче провадження №39837616 на підставі виконавчого листа №32-250/2009 від 01.06.2009 р., виданого Ватутінським міським судом в Черкаській області.

Батько дитини - ОСОБА_2 рішення суду не виконує, з червня 2016 року по 01.11.2020 р. не сплачував аліменти, в результаті чого виникала заборгованість в розмірі 82810 грн. 07 коп., що свідчить про свідоме ухилення відповідача від їх сплати аліменти.

Крім того, відповідач не надає будь-яку іншу матеріальну допомогу на утримання сина і не приймає участі у його вихованні, самоусунувся від виконання своїх обов`язків та безвідповідально до них ставиться; про фізичний і духовний розвиток сина не дбає, чим порушив свої зобов`язання, які закріплені у ст. 180 Сімейного кодексу України, щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення ними повноліття. Після розлучення жодного разу не бачив дитини та не телефонував. Син від батька не отримав жодного разу подарунку на день народження та на інші свята. Батько ніколи не цікавився навчанням дитини та його здоров`ям. Батьки чоловіка (дід і баба) також не цікавились життям онука і не ніколи його не підтримували, ні морально і матеріально, а при зустрічі на вулиці робили вид, що вони його не знають. Така поведінка відповідача змусила її вишукувати засоби для існування, так як вона сама утримувала та піклувалася про дитину, забезпечувала всім необхідним для повноцінного розвитку. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Звенигородським відділом ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.11.2020 року в рамках виконавчого провадження утворилась заборгованість у розмірі 82 810 грн. 07 коп. Позивач зазначила, що згідно наведеного нею розрахунку, пеня за порушення аліментних зобов`язань складає 579369,39 грн., що перевищує суму заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, а тому стягнення пені підлягає в межах наявної заборгованості по аліментам у розмірі 82810,07 грн. Просила позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду відзив в якому просить зменшити розмір неустойки, мотивуючи тим, що сума пені в розмірі 82 810 є неспівмірною з його фінансовими можливостями. Він сплатив заборгованість по аліментах в повному обсязі, зазначені кошти взяв у борг, що на даний час дуже погіршило його матеріальне становище. Значна частина його доходу іде на повернення боргів. Власного житла він не має, проживає з батьками. Його батько нещодавно переніс інсульт у зв`язку з чим частина доходів витрачалася на дорогі ліки, які на даний час вони не в змозі придбати. Крім того зазначає, що позивач вже протягом 10 років не дозволяє бачитись з сином. Всі подарунки на день народження повертались йому на таксі або поштою. Рішенням Ватутінської міської ради встановлено часи спілкування з сином. Вказане рішення позивач ігнорує і надалі забороняє спілкуватись з сином.

У відповіді на відзив зазначено, що відповідачем відзив надіслано поза межами строків встановлених ухвалою від 18.12.2020 року та ч.7 ст.178 ЦПК України. При ознайомленні з матеріалами судової справи 21.01.2021 р. її представником, було встановлено, що відповідно до повідомлення про вручення позовної заяви відповідач отримав ухвалу суду від 18.12.2020 року та позовну заяву з додатками 24.12.2020 року, таким чином термін на надання відзиву сплинув 11.01.2021 року (з врахуванням вихідних та святкових днів). Відзив їй надіслано 16.01.2021 року. Відповідач не звертався до суду з клопотанням про поновлення строку на написання відзиву з обґрунтуваннями поважних причин неможливості надати відзив в визначений судом термін. А тому, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Копії додатків наданих до відзиву, які знаходяться в матеріалах судової справи та копія додатку до заяви відповідача від 15.01.2021 року про приєднання доказів до матеріалів справи, не відповідають вимогам законодавства, так як незасвідчені належним чином. Наданий відповідачем у відзиві розрахунок пені, не відповідає викладеній правової позиції в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі №572/1762/15-ц. Відповідач звертає увагу у відзиві на його скрутне матеріальне становище в зв`язку з виплатою п`ятирічного боргу по аліментах, але не вказує причини несплати аліментів за ці роки, внаслідок чого виникла заборгованість по його вині. Надані медичні документи хвороби батька в лютому 2020 року, не дають підстав для зменшення розміру пені по заборгованості, яка виникла задовго до хвороби батька.

У судовому засіданні представник позивача підтримав наведені у позовній заяві обставини, зазначив, що дійсно відповідачем погашено повністю заборгованість по аліментам, що утворилась на час звернення до суду. Просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач, не заперечуючи проти заявлених вимог, просив позов задовольнити частково в сумі 40000 грн., яку він буде спроможний виплатити. Після погашення всієї суми заборгованості в розмірі 82810 грн. 07 коп., зараз перебуває в скрутному матеріальному становищі внаслідок запозичення цих коштів у борг, власного житла він не має, хоча і працює, проте для нього повторна сплата суми 82810 грн. 07 коп. буде надмірним тягарем з огляду на обов`язок виплачувати поточні аліменти. Крім того зазначив, що його батько після інсульту потребує медикаментозного вартісного лікування.

Суд, заслухавши учасників судового засідання та вивчивши письмові докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з … сімейних … правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України).

У судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що у Звенигородському відділі ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист, виданий на підставі рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 01.06.2009 р. про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Згідно довідки-розрахунку Звенигородського відділу ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 18.11.2020 року (а.с.12) виконавчий документ пред`явлено стягувачем до виконання 16.06.2009 року. Згідно матеріалів виконавчого провадження, а саме довідки ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» за №1048 від 29.06.2016 року (та відповідного запису на виконавчому листі), аліменти утримано із заробітної плати боржника по місцю отримання ним доходів по 23.06.2016 року. Заборгованість станом на 23.06.2016 року становить 1 617 грн. 67 коп. За період з 24.06.2016 року по 01.11.2020 року проведено нарахування, заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим документом від 01.11.2020 року становить 82 810 грн. 07 коп. (а.с.12)

Як вбачається із квитанцій від 23.12.2020 та від 11.01.2021 року (а.с.30), що визнається представником позивача, відповідач двома платежами 23.12.2020 р. та 11.01.2021 р. повністю погасив заборгованість по аліментах в сумі 82811 грн. 00 коп..

Згідно із статтею 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду …, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

До позовної заяви не долучено окремий розрахунок заборгованості, проте його відображення в позовній заяві суд вважає допустимим, при цьому перевіривши його правильність, на переконання суду з урахуванням усталеної правової позиції Верховного суду, визнає доведеним та вірно обрахованим.

У 2018 році Велика Палата Верховного Суду суттєво змінила існуючий підхід та своєю постановою від 25.04.2018 р. у справі № 572/1762/15-ц відступила від усталеної практики ВСУ, запропонувавши новий порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів.

Так, постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1 ст. 196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

За цих підстав заперечення відповідача щодо неправильності обрахунку пені не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, який не встановлює жодних обмежень його нарахування, окрім строку - до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Крім того, до зазначених вимог згідно положень ст. 20 СК України, позовна давність не застосовується.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі, що не перевищує 100 відсотків заборгованості, тобто еквівалентно сумі 82810 грн. 07 коп..

З приводу заперечень представника позивача про врахування доводів відзиву відповідача, який подано з порушенням п`ятнадцятиденного строку, встановленого судом та законом, і взяття до уваги судом доказів, які належним чином не засвідчені відповідачем, суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви).

Статтею 278 ЦПК України встановлено особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, зокрема відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Вимоги до відзиву та долучених до нього доказів визначені положеннями ст.178 ЦПК України. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст. 178 цього Кодексу).

Відповідно до матеріалів справи відповідачу 24.12.2020 р. вручено копію ухвали про відкриття провадження у справі, і відповідно строк для подачі ним відзиву закінчився 08.01.2021 року. Відповідачем відзив було направлено суду поштою 16.01.2021 р., тобто після спливу 7 днів після закінчення встановленого строку.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи, що відповідач не є особою юридично обізнаною з наслідками пропуску вчинення ним процесуальних дій, при цьому вимоги до складання відзиву чітко визначені чинним законодавством, а тому пропуск ним 7 днів для подачі відзиву за умови дотримання вимог про направлення його копії позивачу, до початку розгляду справи по суті не може бути підставою для формального його залишення без розгляду з огляду на можливість викладення в ньому своїх заперечень, які в подальшому були оголошені в його поясненнях, наданих у судовому засіданні, виходячи з рівності прав сторін у цивільному судочинстві та забезпечення реального доступу до правосуддя.

Крім того, нормами ст. 95 ЦПК України визначено вимоги до оформлення письмових доказів, які є документами що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Зокрема письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З урахуванням зазначених підстав, враховуючи, що долучені до відзиву документи відповідачем належним чином не засвідчені, внаслідок наявності сумніву представника позивача щодо їх відповідності оригінали для огляду у судовому засіданні не надані, а тому під час вирішення позову письмові докази, які містяться в матеріалах справи ( а.с.43 - а.с. 60) судом до уваги не беруться.

Натомість обставини, встановлені судом під час розгляду справи, зокрема, що порушене право позивача повністю відновлено відповідачем внаслідок погашення ним всієї суми заборгованості по аліментам за період з червня 2016 року до 01.11.2020 р. в загальній сумі 82810 грн., що свідчить про погіршення його матеріального стану і враховується судом, при цьому його обов`язок по щомісячній сплаті аліментів продовжує існувати, а правова природа неустойки (пені) має сприяти виключно виконанню зобов`язання і не мати на меті збагачення за рахунок боржника, а тому наявні підстави для зменшення нарахованої позивачем неустойки (пені) до суми 40000 грн., яка на переконання суду буде виконуваною відповідачем та буде сприяти ним в подальшому недопущення безпідставної щомісячної несплати аліментів в повному розмірі.

Таким чином, всебічно, повно і об`єктивно перевіривши доводи учасників справи, оцінивши письмові докази, надані сторонами та обставини, визнані учасниками, суд дійшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору під час подання позову, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача на користь держави.

На підставі ст.ст. 20, 180, 195-197 СК України, керуючись ст. ст. 10, 13, 81-82, 95, 141, 174, 178, 263-265, 278, 353 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2016 р. по 01.11.2020 р. на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків надати немає можливості.

Повний текст рішення складено 19.02.2021 р.

Головуючий суддя: Л.А. Пасацька