Справа № 149/1253/21
Провадження № 22-ц/801/2440/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 рокуСправа № 149/1253/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., Красовської В.В. та її представника - адвоката Підрези І.В., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Підрези Ірини Василівни на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Хмільницької міської громади, Сьомаківської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Хмільницької міської громади, Сьомаківської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи тим, що позивач разом із родиною з 2008 року проживає у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована. Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка вселилась у вищевказаний будинок з дозволу доньки покійного - ОСОБА_2 , так як вважала, що остання прийняла спадщину після батька та є законною власницею будинку. Проте, як виявилось пізніше, ОСОБА_2 спадщину після смерті батька не прийняла, а тому будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є безхазяйною річчю.

З 2008 року, тобто більше ніж 10 років, позивач із сім`єю проживає в будинку, обслуговує його, здійснює поточний ремонт, тобто відкрито, безперервно, добросовісно володіє вказаним нерухомим майном. Враховуючи це, з посиланням на ст. 344 ЦК України, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвоката Підреза І.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, згідно довідок Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 401 (копія на а.с. 10), № 826 від 08.12.2020 (копія на а.с. 7), будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 належали ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_4 з ним без реєстрації проживали ОСОБА_2 (донька), ОСОБА_3 (онука) (копія на а.с. 6). Земельна ділянка, площею 0,50 га за вищевказаною адресою знаходиться у користуванні ОСОБА_1 з 2008 року по теперішній час (копія на а.с. 11).

Відповідно до довідки Сьомаківської сільської ради № 403 від 03.07.2020 (копія на а.с. 8) за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_1 (голова д/г), її чоловік - ОСОБА_5 , донька - ОСОБА_6 . Копією паспорта позивача підтверджено, що вона зареєстрована за вказаною адресою з 16.07.2004 (копія на а.с. 4).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 14.09.2015, яке набуло законної сили 25.09.2015, за позовом ОСОБА_3 до Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності - позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на спадкове майно - земельну частку (пай) розміром 2,54 га, що успадкована за її дідусем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія на а.с. 14-15).

Відповідно до п. 111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994, яка діяла на час відкриття спадщини за ОСОБА_4 , прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 на земельну частку (пай), тому вважається, що вона прийняла спадщину і на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав покійному.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , приймаючи за власника житлового будинку ОСОБА_2 , замість ОСОБА_3 , розуміла, що будинок передається їй не у власність, достовірно знала, що існує власник майна, тому не можна вважати користування позивачем спірним майном добросовісним, а відкритість і безперервність користування цим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, визначені у статті 344 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено такі висновки щодо застосування інституту набувальної давності: «Умовами набуття права:» власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18)).

Зазначені висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», який роз`яснив судам, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи вказаний спір, судом першої інстанції встановлено та не спростовано матеріалами справи і сторонами те, що позивачка була обізнана про те, що у спірного будинку є власник, проте вона помилково вважала власником ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 . Крім того, встановлено, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 14.09.2015 за ОСОБА_3 визнано право приватної власності на спадкове майно - земельну частку (пай) розміром 2,54 га. Оскільки спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_3 прийняла спадщину і на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи не містять доказів визнання майна безхазяйною річчю. У зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що у цього майна відсутній власник або власник невідомий.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у спірного об`єкта нерухомого майна є власник, який від зазначеного майна не відмовлявся, а також встановивши фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела всіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, які є необхідним для набуття права власності за набувальною давністю.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення у справі.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Підрези Ірини Василівни залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко