Справа № 456/346/21
Провадження № 2/456/594/2021
РІШЕННЯ

іменем України

16 листопада 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/346/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватної агрофірми «Батько і Син» про розірвання договорів оренди землі, -

встановив:

Підстава позову (позиція позивача):

Позивач ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,3244га, кадастровий номер :06:000:0488, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області. Право власності на землю за позивачем підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 08 серпня 2019 року,Інформацією з Державного реєстру речових правна нерухоме майно №240861533.

Позивач ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,4446га, кадастровий номер :05:000:0540, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області. Право власності на землю за позивачем підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07 серпня 2019 року,Інформацією з Державного реєстру речових правна нерухоме майно №240864096.

Позивач ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,3244га, кадастровий номер :05:000:0888, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області. Право власності на землю за позивачем підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26 вересня 2019 року,Інформацією з Державного реєстру речових правна нерухоме майно №240866883.

Позивач ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,2944га, кадастровий номер :06:000:0479, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області. Право власності на землю за позивачем підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 06 вересня 2019 року,Інформацією з Державного реєстру речових правна нерухоме майно №240868570.

Позивачі стверджують, що весною 2019 року вони уклали з Приватною агрофірмою «Батько і Син» договір оренди землі на власні земельні ділянки. Зазначають, що підписання тексту договору відбувалося в односторонньому порядку, тобто лише зі сторони позивача. Відповідач запропонував для підписання власну редакцію договору. У момент зустрічі представник орендаря договір не підписував, зазначав, що підписувати договір буде керівник підприємства, пообіцяв підписати його в офісі підприємства, завірити печаткою підприємства та невдовзі передати примірники власнику. Всупереч обіцянкам, примірник договору оренди землі власнику землі не були надані. Станом на той час земельна ділянка вже перебувала у фактичному користуванні ПАФ «Батько і Син», була оброблена, засіяна культурами.

Восени 2019 року орендар зібрав врожай з земельної ділянки. Незважаючи на те, що відповідач зібрав врожай із спірної ділянки, продав його, отримав прибуток, орендної плати у порядку та розмірі, визначеному у договорах оренди, не сплатив. Попри те, що у позивача відсутній примірник договору оренди землі, він пам`ятає, що орендна плата повинна виплачуватися не пізніше, ніж до кінця календарного року, тобто до 31 грудня 2019 року.

Позивачі зазначають, що в 2019 році отримали на свою користь орендну плату за користування земельною ділянкою від орендаря ПАФ «Батько і Син» в натуральній формі, частково, тобто половину від необхідного розміру. Позивачі отримали орендну плату у вигляді пшениці. Позивачі наполягають, що відповідач не сплатив оренду в повному обсязі. У 2020 році описана земельна ділянка також була оброблена відповідачем, засіяні культурами. Восени 2020 року підприємство, що є очевидним, зібрало врожай, продало його та отримало прибуток. Всупереч зобов`язанням за укладеними договорами оренди землі, звичаям ділового обороту, орендна плата за 2020 рік не була сплачена на користь позивача до кінця календарного року, тобто до 31 грудня 2020 року, взагалі.

Позивачі намагались домовитися із відповідачем про зустріч, просив сплатити борг, однак керівник підприємства уникає зустрічі, борг не сплачує, примірники договорів оренди землі не надає. Зазначені обставини свідчать про недобросовісність поведінки та дії відповідача, вказують на його непорядність та безвідповідальність. Відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасного та повного розрахунку за користування земельною ділянкою, не сплатив на користь позивача орендну плату за 2019 та 2020 роки відповідно до умов договорів, що є істотним порушенням їх умов. Відтак, несплату орендної плати відповідачем на користь позивача за цих умов можна вважати систематичною, що є істотним порушенням зобов`язань відповідача за договором оренди землі та підставою для їх розірвання в судовому порядку.

Позивачі, як власники землі та орендодавець за договором оренди землі, очікували на добросовісне виконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором та, як наслідок,очікував скористатися результатами виконання таких зобов`язань-витратити отримані кошті на власну користь. Однак цього не трапилося, що становить собою порушення його прав та інтересів. В таких умовах позивачі змушені захищати свої порушені права та вживати заходів щодо запобігання порушенню таких прав в майбутньому, тому звертається до суду з метою розірвання договору оренди землі. На підставі наведеного, позивачі просять суд розірвати договори оренди землі б/н від 01 лютого 2019 року, на земельну ділянку площею 0,3244га, кадастровий номер :06:000:0488, укладеного між приватною агрофірмою «Батько і Син» та ОСОБА_1 , б/н від 01 лютого 2019 року, на земельну ділянку площею 0,4446га, кадастровий номер :05:000:0540, укладеного між приватною агрофірмою «Батько і Син» та ОСОБА_2 , б/н від 01 лютого 2019 року, на земельну ділянку площею 0,3244га, кадастровий номер :05:000:0888, укладеного між приватною агрофірмою «Батько і Син» та ОСОБА_3 , б/н від 01 лютого 2019 року, на земельну ділянку площею 2,2944га, кадастровий номер :06:000:0479, укладеного між приватною агрофірмою «Батько і Син» та ОСОБА_3 .

Позиція відповідача: на адресу суду від представника відповідача адвоката Галушко О.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, не погоджуючись з позовними вимогами позивача, вказує на наступне.

Між ПАФ «Батько і Син» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та Кісіль виникли правовідносини оренди землі у зв`язку з наступним. 01 лютого 2019 року між ПАФ «Батько і Син» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , було укладено договори оренди землі: договір оренди землі б/н, а саме, земельної ділянки, площею 0,3244 га, кадастровий номер :06:000:0488 з ОСОБА_1 , земельної ділянки, площею 0,4446 га, кадастровий номер :05:000:0540 з ОСОБА_2 , земельної ділянки, площею 0,3244 га, кадастровий номер :0:000:0888 та земельної ділянки, площею 2,2944 га, кадастровий номер :06:000:0479 з ОСОБА_3 .

Земельні ділянки на підставі вказаних договорів оренди землі були передані у користування ПАФ «Батько і Син» на підставі Актів про приймання-передачі об`єкту оренди від 01 лютого 2019 року.

Відповідно до п.5 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244 га, укладеного з ОСОБА_1 , нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 3892,80 гривень. Згідно з п.8 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244 га орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік, у тому числі 467,13 гривень в грошовій формі або в натуральній формі (продукцією, вирощеною орендарем). У випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції встановлюється нарівні ціни,за якою Орендар продає аналогічну продукцію третім особам. Пунктом 10 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244га встановлено, що орендна плата вноситься в такі строки: щороку до 30 грудня за весь рік оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.5 Договору оренди земельної ділянки площею 0,4446 га, укладеного з ОСОБА_2 , нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 5335,20 гривень. Згідно з п.8 Договору оренди земельної ділянки площею 0,4446 га орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік, у тому числі 640,22 гривень в грошовій формі або в натуральній формі (продукцією, вирощеною орендарем). У випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції встановлюється нарівні ціни,за якою Орендар продає аналогічну продукцію третім особам. Пунктом 10 Договору оренди земельної ділянки площею 0,4446га встановлено, що орендна плата вноситься в такі строки: щороку до 30 грудня за весь рік оренди земельної ділянки

Так, ні Договором оренди земельної ділянки площею 0.3244 га. укладеного з ОСОБА_1 , ні Договором оренди земельної ділянки площею 0.4446 га. укладеного з ОСОБА_2 , не передбачені банківські реквізити орендодавців, що перешкоджало виплаті орендній платі в безготівковій формі. У зв`язку з цим ПАФ «Батько і Син» повідомляє, що виплата орендної плати власникам земельних ділянок в с. Великі Дідушичі здійснювалася шляхом особистої передачі представником ПАФ власнику земельної ділянки грошових коштів та продукції. ПАФ «Батько і Син», як і іншим орендодавцям, пропонували ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримати орендну плату. Однак, останні відмовлялися від її прийняття з невідомих Відповідачу причин. ПАФ «Батько і Син» ніколи не заперечувала та не заперечує факту належності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 орендної плати, як власникам земельних ділянок. Більше того, ПАФ завжди готова виплатити таку орендну плату, однак неприйняття її орендодавцями перешкоджає цьому.

ПАФ «Батько і Син» неодноразово зверталася до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою виплатити їм орендну плату, що, зокрема, підтверджується копіями Заяв-претензій, які залишилися без відповіді. Таким чином, в діях ПАФ «Батько і Син» відсутнє умисне ухилення від виплата орендної плати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Відповідна ситуація виникла лише у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на відміну від інших орендодавців, не приймали орендну плату, зокрема, можливо, з наявністю умислу одностороннього розірвання договорів оренди, що в свою чергу, вже є порушенням прав та інтересів ПАФ «Батько і Син».

Відповідно до п.5 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244 га, укладеного з ОСОБА_3 , нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 3892,80 гривень. Згідно з п.8 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244 га орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік, у тому числі 467,13 гривень в грошовій формі або в натуральній формі (продукцією, вирощеною орендарем). У випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції встановлюється нарівні ціни,за якою Орендар продає аналогічну продукцію третім особам. Пунктом 10 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244га встановлено, що орендна плата вноситься в такі строки: щороку до 30 грудня за весь рік оренди земельної ділянки

З урахуванням правової природи оренди землі варто звернути увагу на той факт, що орендна плата згідно з чинним законодавством України та договором оренди сплачується саме за період користування земельною ділянкою. Так земельна ділянка площею 0,3244 га кадастровим номером :05:000:0888 була передана в користування ПАФ «Батько і Син» 01 лютого 2019 року. Саме з цього моменту ПАФ почала користування вказаною земельною ділянкою, тобто, в 2019 році ПАФ «Батько і Син» було користувачем земельної ділянки 11 місяців, а не цілий рік. Оскільки Договором оренди земельної ділянки площею 0,3244 га, укладеного з ОСОБА_3 , орендна плата встановлена в розмірі 467,13 грн за рік користування. Таким чином орендна плата за користування вказаною земельною ділянкою за один місяць становить 38.92 грн. Відтак на підставі положень Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244 га, укладеного з ОСОБА_3 , ПАФ «Батько і Син» була зобов`язана сплатити ОСОБА_3 орендну плату в наступному розмірі: 428.21 грн за 2019 рік; 467.13 грн за 2020 рік.

Відповідно до п. 5 Договору оренди земельної ділянки площею 2,2944 га, укладеного з ОСОБА_3 , нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 27532,80 гривень. Пунктом 8 Договору оренди земельної ділянки площею 2,2944 га, укладеного з ОСОБА_3 , орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік, у тому числі 3303,93 гривень в грошовій формі або в натуральній форсі (продукцією, вирощеною орендарем). У випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції встановлюється на рівні ціни, за якою Орендар продає аналогічну продукцію третім особам. Згідно з п. 10 Договору оренди земельної ділянки площею 2,2944 га, укладеного з ОСОБА_3 , орендна плата вноситься в такі строки: щороку до 30 грудня за весь рік оренди земельної ділянки. Враховуючи той факт, що орендна плата згідно з чинним законодавством України та договором оренди сплачується саме за період користування земельною ділянкою.

Земельна ділянка площею 2,2944 га кадастровий номер :06:000:0479 була передана в користування ПАФ «Батько і Син» 01 лютого 2019 року. Саме з цього моменту ПАФ почала користування ділянкою, тобто, в 2019 році ПАФ «Батько і Син» було користувачем земельної ділянки 11 місяців, а не цілий рік. Оскільки Договором оренди земельної ділянки площею 2,2944 га, укладеним з ОСОБА_3 , орендна плата встановлена в розмірі 3303,93 за рік користування. Таким чином, орендна плата за користування земельною ділянкою за один місяць становить 275,32 грн. На підставі положень Договору оренди земельної ділянки площею 2.2944 га ПАФ «Батько і Син» була зобов`язана сплатити ОСОБА_3 , орендну плату в наступному розмірі: 3028.61 грн за 2019 рік; 3303.93 грн за 2020 рік. Таким чином, загальний розмір орендної плати за користування ПАФ «Батько і Син» земельними ділянками кадастровий номер :05:000:0888 та кадастровий номер :06:000:0479, що підлягав сплаті ОСОБА_3 , становить: 3456,82 грн за 2019 рік; 3771,06 грн за 2020 рік. У позовній заяві ОСОБА_3 , зазначила, що отримала орендну плату в 2019 році, при цьому не вказавши та не надавши жодних доказів, в якому розмірі орендна плата їй не була виплачена.

Так виплата орендної плати власникам земельних ділянок в с. Великі Дідушичі здійснювалася шляхом особистої передачі представником ПАФ «Батько і Син» власнику земельної ділянки грошових коштів та продукції. Згідно з відомостями ПАФ «Батько і Син» на видачу орендної плати с. Великі Дідушичі (по договорах оренди) за 2019 рік вбачається, що ОСОБА_3 , отримала орендну плату в наступному розмірі: пшениці - 702 кг; кукурудзи - 1 мішок, тобто, 50 кг; цукор - 1 мішок, тобто, 50 кг; грошові кошти - 2100,00 грн. Факт отримання ОСОБА_3 вказаної орендної плати підтверджується її особистим підписом на вищевказаній відомості. Жодних претензії щодо отриманої орендної плати в ОСОБА_3 не виникало. Звертаємо увагу, що і при подачі позовної заяви ОСОБА_3 , не надає жодних доказів протилежного. Згідно з положеннями Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244 га, укладеного з ОСОБА_3 , та Договору оренди земельної ділянки площею 2,2944 га, укладеного з ОСОБА_3 , у випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції встановлюється на рівні ціни, за якою Орендар продає аналогічну продукцію третім особам. ПАФ «Батько і Син» повідомляє, що в 2019 році продаж продукції третім особам здійснювала за наступними цінами: пшениця - 1 тонна (тобто 1000 кг) за 4500,00 грн, з розрахунку 4 грн 50 коп. за 1 кг пшениці, що підтверджується Видатковою накладною №140 від 05 грудня 2019 року. кукурудза - 1 тонна (тобто 1000 кг) за 3900,00 грн, з розрахунку 3 грн 90 коп. за 1 кг кукурудзи, що підтверджується Видатковою накладною №119 від 27 листопада 2019 року; цукор - 1 тонна (тобто 1000 кг) за 13000,00 грн, з розрахунку 13 грн 00 коп. за 1 кг цукру, що підтверджується Накладною №РН-0010 від 14 грудня 2019 року. З урахуванням вищенаведеного у 2019 році ПАФ «Батько і Син» сплатила ОСОБА_3 , орендну плату в розмірі 6 104,00 грн (2100,00 грн + 702 кг пшениці * 4,50 грн + 50 кг кукурудзи * 3,90 грн + 50 кг цукру * 13,00 грн). Враховуючи той факт, що ПАФ «Батько і Син» в 2019 році виплатила ОСОБА_3 ,, орендну плату в набагато більшому розмірі, ніж це передбачено Договором оренди земельної ділянки площею 0,3244 га, укладеним з ОСОБА_3 , та Договором оренди земельної ділянки площею 2,2944 га, укладеним з ОСОБА_3 ,, - надмірно сплачена орендна плата була зарахована ПАФ «Батько і Син» в рахунок наступних орендних платежів. Окрім цього, ПАФ «Батько і Син» наголошує на тому, що ОСОБА_3 не висловлювала жодних заперечень чи претензій щодо сплати орендної плати у такому розмірі та щодо її зарахування в рахунок майбутніх орендних платежів. Такі дії ПАФ «Батько і Син» абсолютно не суперечать вимогам чинного законодавства України, що підтверджується наступним. Ні Закон України «Про оренду землі», ні Договір оренди земельної ділянки площею 0,3244, ні Договір оренди земельної ділянки площею 2,2944 га не містить заборони щодо сплати орендної плати в рахунок майбутніх платежів.

У зв`язку з вказаним, вважають безпідставними твердження представника Позивача щодо наявності систематичної несплати орендної плати ПАФ «Батько і Син», що є підставою для розірвання вищевказаних Договорів оренди.

На підставі наведеного, вважають що обставини справи, наведені у відзиві на позовну заяву та обґрунтовані поданими доказами, а також цитовані положення чинного законодавства та правові висновки Верховного Суду підтверджують той факт, що у ситуації, що склалася, зі сторони ПАФ «Батько і Син» відсутня систематична несплата орендної плати на користь позивачів згідно з договорами оренди земельних ділянок, що підтверджує відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На адресу суду представником позивача адвокатом Мидзка Р.В. подано відповідь на відзив, в якому адвокат, серед іншого, зазначає наступне. Вважає за необхідне відмітити, що належні та допустимі докази сплати оренди відповідачем, у відповідності до звичної та загальноприйнятої процедури виплати оренди власникам паїв, не можуть перебувати у розпорядженні позивача. Так, відповідач заявив про відсутність банківських реквізитів у договорах оренди землі між сторонами спору та зазначає про це, як об`єктивну причину невиплати орендної плати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2019 році. Позивачі не можуть погодитися із такою позицією і звертають увагу на те, що відповідач подав власну редакцію договорів оренди землі для підпису позивачам на початку 2019 року. Складаючи типовий текст договору оренди землі, відповідач діяв на власний розсуд і, як очевидно, з власної волі не включив до складу його тексту (реквізитів) номер банківського рахунку для майбутніх розрахунків із орендодавцями.

У свою чергу, позивачі не є обізнаними у сфері укладання договорів оренди землі, не здобували освіту у сфері права, і на момент його підписання навіть не здогадувалися, що банківські реквізиту бажано зазначати у їх текстах. Відтак, позивачі підписували договори оренди у таких редакціях, які були запропоновані відповідачем.

Окрім того жодною нормою законодавства не встановлено обов`язку орендодавців земельних ділянок зазначити про власні банківські реквізити у договорах оренди землі.

В свою чергу Відповідач у вказаних правовідносинах набув статусу боржника у частин, сплати орендної плати, і відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться до відносин оренди землі зобов`язаний був вжити усіх можливих заходів з метою сплати орендної плати. Вказані реквізити можна було отримати в інший час після підписання договорів оренди землі шляхом переговорів чи офіційної переписки.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач вчиняв які-небудь активні дії для сплати орендної плати шляхом безготівкового перерахунку у строк встановлений договорами оренди землі. Відтак, зазначену обставину не можна вважати об`єктивною причиною невиплати орендної плати позивачам. У своїх доводах відповідач заявляє, що позивачі цілеспрямовано відмовлялися від отримання орендної плати.

Для підтвердження власних доводів, посилається на заяви-претензїї, надіслані поштовим зв`язком на адресу кожного із позивачів 23 лютого 2021 року, що підтверджують квитанціями AT "Укрпошта", описами вкладень до цінних листів та роздруківками про трекінг відправлень. Квитанції AT "Укрпошта" та описи вкладень також датовані 23 лютого 2021 року. У роздруківках AT "Укрпошта" зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали вказані заяви-претензії 24 лютого 2021 року.

Варто відзначити, що як вказує сам відповідач, п. 10 кожного із спірних договору оренди землі передбачає, що граничним строком виплати орендної, плати на користь позивачів було 30 грудня 2019 року. Вказана вимога договорів свідчить про те, що відповідач повинен був вживати усіх можливих заходів для виплати оренди на користь позивачів до 30 грудня 2019 після звернення позивачів до суду і, в, будь-якому випадку, не після 23 лютого 2021 року. Відповідно, якщо відмова позивачів від отримання орендної плати мала місце в 2019 році, відповідачу слід було здійснити дії для виплати такої орендної плати та надати підтверджуючі документи на розгляд суду.

Отже, представлені на розгляд суду заяви-претензії від 23 лютого 2021 року не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі, а пише підтверджують, що Відповідач намагається уникнути відповідальності лише після звернення позивачів до суду з метою захисту власних прав та інтересів, а саме з пропуском встановленого договорами оренди землі строку для виплати орендної плати більш ніж на календарний рік. У справі немає належних та допустимих доказів вжиття відповідачем заходів для виплати орендної плати на користь позивачів у 2019 році, тому вказаний аргумент відповідача не заслуговує на увагу та не може братися до уваги судом під час розгляду справи.

Відповідач заявляє, що надіслав поштовим зв`язком на адресу кожного із позивачів 23 лютого 2021 року заяви-претензії з метою отримання від них банківських реквізитів для оплати їм орендної плати відповідно до вимог договорів оренди землі, що підтверджують квитанціями AT "Укрпошта", описами вкладень до цінних листів та роздруківками про трекінг відправлень. Квитанції AT "Укрпошта" та описи вкладень також датовані 23 лютого 2021 року. У роздруківках AT "Укрпошта" зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали вказані заяви-претензії 24 лютого 2021 року. Відповідач вважає це достатніми та активними діями для виконання свого обов`язку щодо виплати оренди позивачам. Вважає, що таких дій достатньо для того, щоб підтвердити вчинення ним належних та достатніх дій для виконання свого обов`язку щодо сплати оренди. Поміж того, стверджує, що орендодавці активно протидіяли отриманню орендної плати від відповідача. Не можемо погодитися із такими твердженнями з огляду на таке. Відповідач надіслав на адресу позивачів листи-претензії про надання банківських реквізитів для оплати оренди поза межами строку виплати оренди, як це зазначено у договорах оренди землі, тобто після 30 грудня 2019 року. Зазначене свідчить, що відповідач у строк, встановлений договорами оренди, орендну плату не сплатив, здійснивши тим самим порушення умов цих договорів. Відтак, відповідач свідомо не виконав свого обов`язку щодо своєчасного розрахунку за користування майном, а почав здійснювати певні дії вже після порушення положень договору, якими встановлено строк сплати орендної плати, а таке прострочення тривало понад один рік. Такий великий строк прострочення виконання власного обов`язку достовірно свідчить про справжнє ставлення відповідача до своїх обов`язків за договорами оренди землі.

Тобто, з метою вичерпання усіх можливих способів виплати орендної плати позивачам, відповідачеві слід було здійснити грошовий переказ через AT "Укрпошта» на ім`я позивачів та у випадку їх відмови від виплати оренди, отримати платіжне доручення про повернення коштів у зв`язку з відмовою від переказу. Ми допускаємо, що документи на підтвердження таких дій могли б бути належними та допустимими доказами для доведення вчинення всіх можливих дій з метою виплати оренди на користь позивачів. Вказаних дій, які можна було б вважати достатніми для спроби виплатити позивачам орендної плати, відповідач не вчиняв. При цьому відповідач не надав жодного доказу, який свідчить про спробу виплатити орендну плату до строку встановленого договорами оренди земельних ділянок - до 30 грудня 2019 року.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази перешкоджання позивачів у отриманні ними орендної плати від відповідача до 30 грудня 2019 року, а докази, які підтверджують відсутність дій щодо отримання орендної плати з боку позивачів вже після 23 лютого 2021 року є неналежними та недопустимими.

Щодо отримання позивачем ОСОБА_3 орендної плати в повному обсязі, що засвідчується її підписом на відомості про видачу орендної плати за 2019 року. В підтримку власних доводів щодо належної виплати орендної плати ОСОБА_3 , відповідач подає до справи копію відомості про видачу орендної плати за 2019 рік. Як стверджує позивач ОСОБА_3 , такого формату відомості вона не підписувала. В 2019 році їй надали для підпису відомість, де були зазначені у окремих колонках. її прізвище, ім`я та по-батькові, площа земельної ділянки, сума орендної плати у гривнях, додаткова колонка для підписів орендодавців. Як і в позовній заяві, ОСОБА_3 наполягає, що орендну плату вона отримала у натуральній формі, у вигляді пшениці та кукурудзи. Обсяг пшениці та кукурудзи був знижений удвічі з обіцянкою відповідача здійснити доплату. Така доплата не була виконана відповідачем.

Позивач ОСОБА_3 наполягає, що їй не здійснювали виплату оренди у вигляді цукру та коштів. Крім цього, у відомості про виплату оренди у натуральній формі повинен вказуватися грошовий еквівалент вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати (ст. 22 цього Закону України "Про оренду землі"). Отже, у відомості, яку надає до справи відповідач, повинні бути у окремих колонках вказані: прізвище та ім`я орендодавця, площа земельної ділянки, сума орендної плати за рік, вартість однієї тони/кілограма пшениці, кількість пшениці, переданої позивачеві у кілограмах чи тонах; вартість 1 тони/кілограма цукру, кількість цукру, переданого позивачеві у кілограмах чи тонах; вартість однієї тони/кг кукурудзи, кількість переданої кукурудзи позивачеві у кілограмах чи тонах. Вказана відомість повинна містити у своєму змісті дату її складання. Однак, у тексті зазначено, що це відомість про видачу орендної плати за 2019 рік, що унеможливлює встановлення дійсної дати її складання та підписання позивачем.

Представником відповідача адвокатом Галушко О.І. подано заперечення проти відповіді на відзив, зокрема вказано на наступне. Як зазначалося у відзиві на позовну заяву, відповідно до положень договорів оренди землі, зокрема п. 8, орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі або в натуральній формі. З урахуванням цього, відсутністю банківських реквізитів у оскаржуваних договорах, а також самими положеннями цих договорів, відповідач надав пояснення щодо виплати орендної плати власникам земельних ділянок шляхом особистої передачі представником ПАФ «Батько і Син» власнику земельної ділянки грошових коштів та продукції. І лише сукупність факторів, а саме, відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від прийняття орендної плати та відсутності банківських реквізитів позивачів призвело до неможливості виплати орендної плати, а не лише відсутність банківських реквізитів, як зазначає представник позивачів. Крім того, відповідно, необгрунтованими та незрозумілими є звинувачення представника позивачів, що відповідач умисно не вніс до оскаржуваних договорів ті чи інші положення, зокрема, відомості про банківські реквізити сторін, з метою ухилення від сплати орендної плати. Описані у відзиві на позовну заяву та долучені до відзиву заяви-претензії скеровувалися ПАФ «Батько і Син» неодноразово, про що свідчить напис на вказаних заявах «ПОВТОРНО». Метою їх надсилання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була виплата орендної плати позивачам. В будь-якому випадку, наявність таких заяв свідчить про бажання відповідача сплатити позивачам орендну плату та в жодному разі не може свідчити про ухилення ПАФ «Батько і Син» від здійснення виплат власникам земельних ділянок як зазначає представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також, як зазначає відповідач, і що не спростовується жодних з наданих представником позивача доказів - ПАФ «Батько і Син» так і не отримала жодних відповідей на зазначені заяви-претензії, що, натомість, свідчить саме про небажання позивачів отримати орендну плату з подальшою метою розірвати договори оренди.

Як відомо, одним з принципів виконання зобов`язання є принцип взаємного сприяння, який полягає в тому, що кожна зі сторін договору повинна всіляко сприяти другій стороні у виконанні нею своїх обов`язків.

З урахуванням наведеного, звертає увагу суду на те, що при розгляді позовних вимог про розірвання договорів оренди землі у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати судам необхідно з`ясувати, чи орендар ухилявся від одержання орендної плати за відповідний період, чи намагався він у такий спосіб штучно створити підстави для розірвання оспорюваних договорів оренди землі.

Такі висновки повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 24.02.2021 року у справі №551/542/20, про яку вже згадувалося у відзиві на позовну заяву.

Не заперечується жодною зі Сторін у зв`язку з укладенням договорів оренди землі між ПАФ «Батько і Син» та ОСОБА_1 , а також між ПАФ «Батько і Син» та ОСОБА_2 виникли правовідносини оренди землі. Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказує на те, що ПАФ «Батько і Син» слід було здійснити грошовий переказ через AT «Укрпошта» на ім`я позивачів та у випадку їх відмови від виплати оренди, отримати платіжне доручення про повернення коштів у зв`язку з відмовою від переказу. Однак, представник позивачів не навів жодного чинного нормативно-правового акту чи положень оскаржуваних договорів, які б вказували на те, що орендарю необхідно сплачувати орендну плату шляхом здійснення грошового переказу через AT «Укрпошта» на ім`я позивачів. Вже неодноразово зазначалося та ПАФ «Батько і Син» взяти до уваги положення ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позовних вимог ПАФ «Батько і Син» вказувала про те що виплатила ОСОБА_3 орендну плату в розмірі 6104,00 грн. З метою обґрунтування зазначених обставин до відзиву на позовну заяву була долучена копія Відомості про сплату орендної плати у 2019 році, на якій наявний особистий підпис ОСОБА_3 ,, про отримання нею орендної плати. В свою чергу, представник ОСОБА_3 зазначає про те, що позивач - наполягає, що насправді підписувала іншу відомість і що відповідач недоплатив їй орендну плату. Однак, всупереч принципу змагальності сторін та положенням цивільного процесуального законодавства, представник ОСОБА_3 не надає жодного доказу, який би підтверджував твердження про те, що ОСОБА_3 підписувала іншу відомість, про те, що орендна плата була сплачена в іншому розмірі, ніж зазначено в документах, наданих Відповідачем тощо.

За відсутності належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів такі твердження представника Позивача в принципі, не можуть обгрунтовувати позовні вимоги. В контексті вказаного ПАФ «Батько і Син» особливо звертає увагу на те, що у позовній заяві представник ОСОБА_3 зазначав «... Позивач ОСОБА_3 ,, отримала часткову оплату у натуральній формі. Наполягає, що відповідач не сплатив оренду в повному обсязі, заборгував 150 кг кукурудзи, 100 кг пшениці». Однак, при поданні позовної заяви та до моменту ознайомлення представника позивача з відзивом на позовну заяву представник ОСОБА_3 ,, жодним чином не зазначає та не надає жодних доказів про те, що ОСОБА_3 підписувала відомість про виплату орендної плати. Лише після ознайомлення з відзивом на позовну заяву та доказами, якими ПАФ «Батько і Син» обґрунтовує заперечення проти позовних вимог представник позивача вказує на те, що ОСОБА_3 , підписувала відомість іншого формату, ніж зазначено відповідачем. При цьому, знову ж таки, не надаючи жодних доказів, які б це підтверджували. Відтак, ПАФ «Батько і Син» вважає, що представник позивача маніпулює фактами з метою введення суду в оману та висвітлення обставин справи, які насправді не відповідають дійсності та спростовуються доказами, наданими Відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мидзка Р.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Галушко О.І. позовні вимоги заперечила, просить суд врахувати доводи, викладені у процесуальних документах, надісланих на адресу суду та доповнила, що розмір орендної плати, встановлений умовами договорів, підписаних сторонами. Виплата грошових коштів була здійснена за місцем проживання позивача. Участь відповідача у фінансово-господарській операції підтверджується його підписом на відповідному документі. Звертає увагу суду, що позов позивачем поданий не тому, що відповідачем порушено його права та обов`язки, а у зв`язку з тим, що позивач має намір співпрацювати з іншим сільськогосподарським підприємством.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2021 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.06.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Мидзка Р.В., представника відповідача адвоката Галушко О.І., та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Відповідно до Інформації державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,3244га, кадастровий номер :06:000:0488, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,4446га, кадастровий номер :05:000:0540, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,3244га, кадастровий номер :05:000:0888, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області та є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,2944га, кадастровий номер :06:000:0479, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області.

Право оренди земельних ділянок належить ПАФ «Батько і Син».

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна земельні ділянки, перебувають на праві оренди у ПАФ «Батько і Син», строк дії договору оренди 15 років.

Згідно договору оренди землі б/н від 01.02.2019, між ПАФ «Батько і Син» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , було укладено договори оренди землі, а саме, земельної ділянки, площею 0,3244га, кадастровий номер :06:000:0488, земельної ділянки площею 0,4446га, кадастровий номер :05:000:0540, земельної ділянки площею 0,3244га, кадастровий номер :05:000:0888, земельної ділянки площею 2,2944га, кадастровий номер :06:000:0479.

Земельні ділянки на підставі договорів оренди землі були передана у користування ПАФ «Батько і Син» на підставі Актів приймання-передачі об`єкту оренди від 01 лютого 2019 року.

Згідно відомостей ПАФ «Батько і Син» на видачу орендної плати с. Великі Дідушичі (по договорах оренди) за 2019 рік, ОСОБА_3 , отримала орендну плату в розмірі: пшениці 702кг, кукурудзи 1 мішок - 50кг та 2100,00 грн., запис під порядковим номером №31.

Згідно заяви-претензії ПАТ «Батько і Син» від 23.02.2021. орендатор звертався до ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , з проханням надати на адресу ПАФ «Батько і Син» реквізити банківського рахунку для перерахування коштів за договором оренди земельної ділянки.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності.

Статтею 4 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» визначає поняття договору оренди землі як договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Стаття 21 Закону України «Про оренду землі» визначає орендну плату за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про оренду землі», за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Як вказано у ст.24 Закону України «Про оренду землі»,орендодавець має право вимагати від орендаря,поміж іншого,своєчасного внесення орендної плати. Ця стаття кореспондується із статтею 96 Земельного кодексу України щодо своєчасного внесення орендної плати на користь орендодавця.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» встановлюються підстави припинення договору оренди землі. Передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Стаття 35 Закону України «Про оренду землі» вказує, що спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.

За правилами частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договорів, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Стаття 93 Земельного кодексу України визначає право оренди земельної ділянки як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Стаття 626 Цивільного кодексу України встановлює поняття договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України законодавець встановлює в Україні свободу договору. Передбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов`язковість договору для виконання його сторонами.

Стаття 651 Цивільного кодексу України передбачає підстави для зміни або розірвання договору. Зокрема, встановлює, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін,якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється відповідно до критеріїв, що встановлені наведеною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 551 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дає змоги потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе скористатися результатами договору.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 409 Цивільного кодексу України передбачає право власника земельної ділянки вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі. Власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Відповідно до ст. 410 Цивільного кодексу України, землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом.

Стаття 412 Цивільного кодексу України визнає за можливе припинення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб за рішенням суду.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Позивач ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,3244 га, кадастровий номер :06:000:0488, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області.

Позивач ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,4446 га, кадастровий номер :05:000:0540, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області.

Позивач ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,3244 га, кадастровий номер :05:000:0888, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області та є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,2944 га, кадастровий номер :06:000:0479, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області.

Сторонами не заперечується, що між ними існують правовідносини з приводу оренди земельних ділянок.

Так, 01 лютого 2019 року між ПАФ «Батько і Син» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , було укладено догори оренди землі: договір оренди землі б/н, а саме, земельної ділянки, площею 0,3244 га, кадастровий номер :06:000:0488, площею 0,4446 га, кадастровий номер :05:000:0540, площею 0,3244 га, кадастровий номер :05:000:0888, площею 2,2944 га, кадастровий номер :06:000:0479.

Земельні ділянки на підставі вказаних договорів оренди землі були передані у користування ПАФ «Батько і Син» на підставі Актів при приймання-передачі об`єкту оренди від 01 лютого 2019 року.

Відповідно до п.5 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244 га, укладеного з ОСОБА_1 , нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 3892,80 гривень. Згідно з п.8 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244 га орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік, у тому числі 467,13 гривень в грошовій формі або в натуральній формі (продукцією, вирощеною орендарем). У випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції встановлюється нарівні ціни,за якою Орендар продає аналогічну продукцію третім особам. Пунктом 10 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244га встановлено, що орендна плата вноситься в такі строки: щороку до 30 грудня за весь рік оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.5 Договору оренди земельної ділянки площею 0,4446 га, укладеного з ОСОБА_2 , нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 5335,20 гривень. Згідно з п.8 Договору оренди земельної ділянки площею 0,4446 га орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік, у тому числі 640,22 гривень в грошовій формі або в натуральній формі (продукцією, вирощеною орендарем). У випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції встановлюється нарівні ціни,за якою Орендар продає аналогічну продукцію третім особам. Пунктом 10 Договору оренди земельної ділянки площею 0,4446га встановлено, що орендна плата вноситься в такі строки: щороку до 30 грудня за весь рік оренди земельної ділянки

Відповідно до п.5 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244 га, укладеного з ОСОБА_3 , нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 3892,80 гривень. Згідно з п.8 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244 га орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік, у тому числі 467,13 гривень в грошовій формі або в натуральній формі (продукцією, вирощеною орендарем). У випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції встановлюється нарівні ціни,за якою Орендар продає аналогічну продукцію третім особам. Пунктом 10 Договору оренди земельної ділянки площею 0,3244га встановлено, що орендна плата вноситься в такі строки: щороку до 30 грудня за весь рік оренди земельної ділянки

Відповідно до п. 5 Договору оренди земельної ділянки площею 2,2944 га, укладеного з ОСОБА_3 , нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 27532,80 гривень. Пунктом 8 Договору оренди земельної ділянки площею 2,2944 га, укладеного з ОСОБА_3 , орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік, у тому числі 3303,93 гривень в грошовій формі або в натуральній форсі (продукцією, вирощеною орендарем). У випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції встановлюється на рівні ціни, за якою Орендар продає аналогічну продукцію третім особам. Згідно з п. 10 Договору оренди земельної ділянки площею 2,2944 га, укладеного з ОСОБА_3 , орендна плата вноситься в такі строки: щороку до 30 грудня за весь рік оренди земельної ділянки. Враховуючи той факт, що орендна плата згідно з чинним законодавством України та договором оренди сплачується саме за період користування земельною ділянкою.

Пунктом 35 договору оренди землі від 01.02.2019 передбачено, що дія договору припиняється у наступних випадках: 1. Закінчення строку, на який його було укладено; 2. Придбання орендарем земельної ділянки у власність; 3. Викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; 4. Ліквідації юридичної особи орендаря.

Згідно з п.36 вказаних договорів, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Як на підставу для розірвання договорів оренди землі позивач покликається на систематичну несплату орендної плати відповідачем позивачу за 2019 і 2020 роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати (несплата в повному розмірі).

Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична (два та більше випадки) несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 527/570/17-ц (провадження № 61-34296св18).

У постанові Верховного Суду від 10.03.2021року у справі №704/1559/15-ц суд зазначив: «У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27листопада 2018 року у справі 912/1385/17 (провадження№12-201гс18) міститься висновок про те, що:«враховуючи,що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати,застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає».

Одночасно у постанові від 19.03.2019року у справі №371/628/18, Верховний Суд підкреслив, що одноразова несплата орендної плати, передбаченої договором, не є підставою для розірвання договору оренди землі.

Окрім цього, у постанові №484/3687/16 від 11.07.2018, Верховний Суд підтримав позицію апеляційного суду про те, що відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки не встановлено систематичної несплати відповідачем орендної плати, адже відповідач виплачував орендну плату позивачу, однак у меншому розмірі.

Як вбачається з договорів оренди землі укладеними з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , ні договором оренди земельної ділянки площею 0.3244 га. укладеного з ОСОБА_1 , ні Договором оренди земельної ділянки площею 0.4446 га. укладеного з ОСОБА_2 , не передбачені банківські реквізити орендодавців, що перешкоджало виплаті орендній платі в безготівковій формі. У зв`язку з цим ПАФ «Батько і Син» повідомляло, що виплата орендної плати власникам земельних ділянок в с. Великі Дідушичі здійснювалася шляхом особистої передачі представником ПАФ власнику земельної ділянки грошових коштів та продукції. ПАФ «Батько і Син», як і іншим орендодавцям, пропонували ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримати орендну плату. Однак, останні відмовлялися від її прийняття з невідомих відповідачу причин. ПАФ «Батько і Син» неодноразово зверталася до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою виплатити їм орендну плату, що, зокрема, підтверджується копіями Заяв-претензій, які залишилися без відповіді. Таким чином, в діях ПАФ «Батько і Син» відсутнє умисне ухилення від виплата орендної плати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Як вбачається з договорів оренди землі укладеної з ОСОБА_3 , орендна плата за користування земельною ділянкою 0,3244 га. за 2019 рік складає 428,21 грн., а за 2020 рік складає 467,13 грн.; орендна плата за користування земельною ділянкою 2,2944 га. за 2019 рік складає 3028,61 грн., а за 2020 рік складає 3303,93 грн.; тобто ПАФ «Батько і син» зобов`язаний був сплатити позивачу загалом орендну плату за 2019 рік у розмірі 3456,82 грн. та за 2020 рік 3771,06 грн.

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що сплата орендної плата відбувалась в натуральній та грошовій формі про що вносились записи у відомість ПАФ «Батько і Син» на видачу орендної плати с. Великі Дідушичі (по договорах оренди) за 2019 рік. Сплата орендної плати відбувалася за місцем проживання позивача.

Згідно з дослідженими в судовому засіданні відомостями ПАФ «Батько і Син» на видачу орендної плати с. Великі Дідушичі (по договору оренди) за 2019 рік вбачається, що позивач отримав орендну плату в розмірі: 702 кг пшениці, 1 мішок кукурудзи (50кг) та 2100,00 грн. Факт отримання орендної плати в зазначеному розмірі підтверджується особистим підписом позивача на вищевказаній відомості (запис під №31).

Надані відповідачем відомості містять рік виплати орендної плати, розмір суми видачі, підпис отримувача та його прізвище. Доводи представника позивача про те, що грошові кошти позивачу не виплачувалися, не відповідає дійсності, що дає підстави вважати, що таких подій не було взагалі, а відомості підготовлені не відомо в який час, та подані відповідачем лише з метою уникнення відповідальності за порушення вимог спірного договору оренди, - не спростовують обставин підписання позивачем зазначених відомостей.

Стороною позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що у наданих позивачем відомостях про виплату орендної плати міститься не його підпис. Позивачем не спростовані доводи відповідача, що грошові кошти ним не отримувались. Про проведення експертних досліджень в частині достовірності підпису на зазначених відомостях позивач та його представник клопотань не заявляли.

А відтак, є всі підстави вважати, що орендна плата позивачу за 2019 рік виплачена повністю, що спростовує доводи позивача в цій частині.

Щодо доводів представника відповідача про те, що виплачена позивачу сума грошових коштів покриває орендну плату за 2020 рік, то такі до уваги судом не беруться, оскільки відомості містять інформацію лише про орендну плату за 2019 рік, а відтак, виплата грошових коштів понад розмір, встановлений договором це припущення сторони відповідача, яке не свідчить про погашення орендної плати за 2020 рік.

Суд вважає, що ПАФ «Батько і Син» виконала свої зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2019 рік, яка передбачена договорами оренди земельних ділянок.

Під час судового розгляду, представник відповідача звернула увагу суду на те, що посилаючись в позові на невиплату орендної плати за весь період оренди та висуваючи у зв`язку з цим прохання про розірвання договору оренди земельної ділянки, позивачі, між тим, не просять стягнути орендну плату, що, принаймні є нелогічним, якщо вона в дійсності не була сплачена. Між тим, саме ці обставини свідчать на підтвердження того, що відомості виплати орендної плати в дійсності підтверджують виплату позивачу суми орендної плати за 2019 рік. Вказане повністю узгоджується з поведінкою позивачів щодо його бездіяльності протягом 2 років з приводу заборгованості з орендної плати, а також непред`явлення відповідних вимог про стягнення орендної плати за цей період одночасно з вимогою про дострокове розірвання договору оренди.

У зв`язку з наведеним, суд вважає безпідставними твердження представника позивачів щодо наявності систематичної несплати орендної плати ПАФ «Батько і Син», а відтак наведене не є підставою для розірвання вищевказаних договорів оренди землі.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28квітня 2021 року у справі №341/245/19, враховуючи, що до відносин, пов?язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного не внесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651ЦК України. Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору,коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того,на що вона розраховувала при укладенні договору. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Суд дійшов висновку про достовірність інформації, викладеної у відомостях про виплату орендної плати в частині проведення виплати грошовими коштами позивачу у вказаний період 2019 рік.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, та виплату орендарем орендодавцю орендної плати за 2019 рік, в суду відсутні підстави вважати, позивачі значною мірою були позбавлені того, на що вони розраховували при укладенні договору, а відтак, про наявність істотного порушення умов договору.

Твердження представника відповідача про те, що орендна плата правомірно була сплачена до кінця грудня 2019 року узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 року у справі №918/780/18.

Щодо заперечень представника позивача про те, що відомість на видачу орендної плати с.Великі Дідушичі (по договорах оренди) за 2019 рік є неналежним доказом, суд звертає увагу на наступне.

У ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено терміни, зокрема: «первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства».

Разом з тим, відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу,яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи,складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що саме правильно складений первинний документ є доказом здійснення господарської операції та інформація з нього має бути систематизована на рахунках бухгалтерського обліку.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових реєстрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України N88 від 24.05.1995 (із змінами та доповненнями).

Положенням №88 передбачено, що залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру; номер документа; підстава для здійснення операцій; дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Надані відповідачем відомості вказаним вимогам відповідають, інформацію щодо предмету доказування містять, оскільки підтверджують здійснення ПАФ «Батько і Син» господарської операції із виплати орендної плати позивачу. Надані відомості чітко ідентифікують особу, яка отримувала такі виплати, її підпис, а також організацію, яка їх здійснювала, містять дату складання документу, зміст та обсяг проведених операції, а стороною позивача не спростовані дані обставини належними та допустимими доказами.

Суд зазначає, що питання порушення бухгалтерського обліку, фінансової дисципліни при здійсненні своєї діяльності відповідачем, на які посилався представник позивача, не є предметом доказування у даній справі.

При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 806/1033/17, згідно яких неістотні недоліки в оформленні первинних документів не є такими, що нівелюють правове значення первинного документа та реальність господарської операції.

Крім того, суду, стороною позивачів, не було доведено, що згідно з платіжними відомостями за 2019 рік позивачу сплачено орендну плату у меншому розмірі ніж передбачено умовами договору оренди землі.

Безпідставними суд вважає доводи сторони позивача про те, що однією з підстав для розірвання договорів є факт не отримання позивачем їх копій, після укладення. Суд звертає увагу, що наведене не є підставою для розірвання договорів, і не передбачено ані умовами спірних договорів, ані правовими приписами чинного законодавства.

Частиною 1статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані відповідачем відомості про виплату орендної плати доводять отримання позивачем у 2019 році орендної плати від відповідача, спростовані позивачем у визначений законом спосіб не були, а відтак відсутні підстави для не прийняття їх, як належних доказів.

Отже, позивачем не доведено систематичної несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою, оскільки відповідач вчасно сплатив йому орендну плату за 2019 рік та 2020 рік.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того,необхідно брати до уваги,між іншим,різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування,щовипливаєзістатті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак, інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову не впливають.

Інші правові висновки Верховного Суду, на які посилається представник позивача мають відмінності від тих правовідносин, які є предметом розгляду, а відтак, до уваги судом не беруться.

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_8 , до Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і син» про розірвання договорів оренди землі слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст..7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 133, 141, 244, 245, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

вирішив:

В задоволенні позовуОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватної агрофірми «Батько і Син» про розірвання договорів оренди землі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач:ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Позивач:ОСОБА_3 , місце проживання: Львівська обл., Стрийський р-н, с. Великі Дідушичі, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

Представник позивача: адвокат Адвокатського об`єднання «Юридична фірма «Марусяк і партнери» Мидзка Роман Володимирович, місцезнаходження: 79059, м. Львів, вул. Лінкольна, 6а;

Відповідач: Приватне підприємство «Приватна агрофірма «Батько і син», місцезнаходження: 81770, Львівська обл., Жидачівський р-н, с. Ганнівці, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 30772103;

Представник відповідача: адвокат Галушко Ольга Ігорівна, місцезнаходження: 79014, м. Львів, вул. Некрасова,36.

Повний текст рішення суду виготовлений 26.11.2021р.

Суддя Р. Т. Шрамко