Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2021 Справа №607/20385/20

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Киреньки Г. Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником вказаної квартири на підставі договору дарування від 17 березня 2012 року. Відповідачка є його колишньою тещею, вона від моменту реєстрації і до сьогоднішнього дня без поважних причин не проживала і не проживає у вказаному житловому приміщенні, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вона не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ніхто ОСОБА_2 не чинив. Факт реєстрації відповідачки порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Поставлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

23 грудня 2020 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву, у якому відповідачка ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову. Заперечила факт її відсутності без поважних причин з моменту реєстрації до сьогоднішнього дня у квартирі. ОСОБА_2 була зареєстрована у квартирі та переїхала туди жити на прохання позивача та своєї доньки, яка на той час була його дружиною, для того, щоб допомагати у вихованні внучки. Покликається, що свідок ОСОБА_3 не може свідчити про факт не перебування відповідачки у квартирі, оскільки вона не була у вказаній квартирі протягом кількох років та може свідчити тільки зі слів позивача. Також ставить під сумнів показання інших свідків. Відповідачка зазначила, що у квартирі зберігається багато її особистих речей. Щодо сплати комунальних послуг пояснила, що позивач ніколи не пропонував та не вимагав від неї їх оплати, а також брати участь в утриманні житла, оскільки ОСОБА_2 не працювала, повністю займалася вихованням онучки, домашніми справами.

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому частково повторив зміст позовної заяви. Окрім цього, зазначив, що відповідачка ніколи не проживала і не проживає за адресою АДРЕСА_1 . Коли народилась дитина, вона приїхала із Бердянська, деякий час проживала з позивачем та його колишньою дружиною на зйомник квартирах, потім знову повернулась у Бердянськ. І тільки після того, як батьки позивача купили квартиру відповідачка переїхала із Бердянська, так як пішла уже на пенсію і там не мала де жити, позивач зареєстрував її у квартирі, яку придбали його батьки за адресою АДРЕСА_1 та орендував для неї іншу квартиру. На вказаній квартирі відповідачка жила до тих пір, поки не вийшла заміж і тепер мешкає у квартирі свого чоловіка.

30 грудня 2020 року суд протокольною ухвалою без видалення в нарадчу кімнату закрив підготовче провадження по справі № 607/20385/20, що відображено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити. Додатково повідомив, що відповідачка у квартирі не проживає, але відвідує внуків і у цьому їй ніхто перешкод не чинить.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог. Пояснила суду, що проживає у квартирі з донькою та внуками, займається їх вихованням, оскільки позивач дуже рідко їх провідує.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що є колишньою дружиною позивача та донькою відповідачки. Пояснила суду, що ОСОБА_2 проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 постійно протягом восьми років, оскільки опікується внуками, ночує з ними, придбаває для них продукти харчування. Позивач декілька місяців у квартирі не проживає та не може знати, хто там живе.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що з 2010 року проживає за адресою АДРЕСА_2 , у якому він проживає є сусіднім із будинком АДРЕСА_3 . Стверджує, що бачить ОСОБА_2 1-2 рази в тиждень в дворі будинку, вона грається з дітьми. Діти свідка приблизно одного віку, а тому вони граються поруч. Свідок вважає, що може стверджувати, що ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_3 , бо вона постійно гуляє з дітьми, однак вдома у відповідачки він ніколи не був.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показала, що є матір`ю позивача і колишньою свахою відповідачки. Пояснила, що коли придбали з чоловіком синові квартиру, то ОСОБА_2 попросила зареєструвати її там, щоб вона змогла оформити пенсію і син по доброті своїй дав згоду на приписку. Спочатку відповідачка проживала на орендованій квартирі, оскільки не могла співживати із дочкою. Згодом ОСОБА_2 пішла проживати до чоловіка на АДРЕСА_4 , де живе до сьогодні. За адресою АДРЕСА_1 вона ніколи не жила, приїжджала провідувати внуків. Свідок не буває часто у квартирі за вищевказаною адресою, оскільки колишня невістка повторно вийшла заміж, однак гостинці передає онукам.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що є головою правління ОСББ «Щаслива підкова». Їй відомо, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_7 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 . Свідок проживає в тому самому будинку, але на 6 поверсі, спірна квартира на 1 поверсі. ОСОБА_7 проживає з дітьми сама, а мама приходить в гості. У квартирі свідок не була, однак беззаперечно стверджує, що відповідачка у квартирі позивача не проживає, що також може засвідчити відео з камер спостереження, встановлених у будинку.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.

ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 17 березня 2012 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 , що стверджується витягом про державну реєстрацію прав № 36359584 від 22 листопада 2012 року.

Згідно витягу із будинкової книги у даній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 (мета приїзду жити з дітьми), ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Згідно довідки № 53 про склад сім`ї, виданої 18 листопада 2020 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Щаслива підкова» в квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 власник квартири;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 колишня дружина власника квартири;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 донька власника квартири;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 син власника квартири;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , теща власника квартири.

Також вказана довідка засвідчує, що ОСОБА_2 дійсно не проживає за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується актом про фактичне місце проживання № 51 від 18 листопада 2020 року, підписаним ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будьякі угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_5 з 2012 року; перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , з 2012 року у вказаній квартирі була зареєстрована мати колишньої дружини позивача ОСОБА_2 , яка є відповідачем у справі. ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника жила, спільно з власником квартири не проживала, спільним побутом не була пов`язана; зараз проживає в м. Тернополі за іншою адресою, що відповідачкою не визнається однак і не було спростовано.

Покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суд оцінює критично з огляду на те, що вказані особи перебувають у родинних відносинах зі сторонами, а відтак зацікавлені в результаті розгляду виниклого спору. При цьому суд оцінює також зміст показань цих свідків, які є взаємовиключними. Свідок ОСОБА_5 надав суду пояснення щодо відомих йому обставин, зокрема зробив висновок про те, що ОСОБА_2 проживає в будинку АДРЕСА_3 , оскільки остання часто гуляє на вулиці з дітьми в дворі цього будинку. Водночас свідок не бував вдома у відповідачки і тільки припускає обставини на які покликається, а тому його покази не спростовують доводів позивача. Покази свідка ОСОБА_6 суд приймає в якості належного доказу на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі, яка є його власністю, однак відвідує внуків, які проживають у цьому житлі, допомагає своїй дочці у їх вихованні.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачка зареєструвавшись зі згоди власника у спірній квартирі в якості члена сім`ї (на даний час - матір колишньої дружини позивача) і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Оскільки ОСОБА_2 спільним побутом із позивачем не пов`язана, а тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Відтак, право відповідачки на користування чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника.

Вказане узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 357/7940/16ц від 27 лютого 2019 року.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідачки прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_5 .

В силу ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,адреса місця реєстрації АДРЕСА_6 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення суду складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська