ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9491/21 Справа № 185/8870/20 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 04 березня 2015 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Вказували, що відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустила значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 14 жовтня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 14 855,09 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 878,75 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 724,78 грн., а також заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, в розмірі 4 251,56 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 04 березня 2015 року, станом на 14 жовтня 2020 року, у загальному розмірі 14 855,09 грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не взяв до уваги, що відповідач особистим підписом засвідчив, що згоден, що анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та зобов`язується виконувати їх вимоги та самостійно знайомитися з його змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Відсутність підпису позичальника під Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами не свідчить про нікчемність договору, зважаючи на те, що вказаний договір є договором приєднання. Активація картки свідчить про укладення між сторонами кредитного договору. Активація картки, її використання та перевипуск підтверджується випискою по картковому рахунку, що є первинним банківським документом та належним доказом наявної у відповідача перед банком заборгованості. Вказує, що до матеріалів цивільної справи долучено конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих коштів позичальником, оскільки платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Тобто прострочене тіло кредиту це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 березня 2015 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву.

Відповідно до заяви, позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Станом на 14 жовтня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 14 855,09 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 878,75 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 724,78 грн., а також заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, в розмірі 4 251,56 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з витягу по руху коштів по розрахунковому рахунку відповідача судом встановлено, що у відповідача відсутній борг за кредитом від 04 березня 2015 року, оскільки станом на 04 травня 2018 року на картці відповідача не було боргу, свої кошти дорівнювали 102,04 грн, станом на 27 листопада 2018 року борг дорівнював 3 598,91 грн, проте з 27 листопада 2018 року відповідачем було внесено для погашення кредиту 3 699,52 грн, що перевищує суму боргу за кредитом. Анкета-заява не містить відомостей про отримання кредиту, погодження між сторонами відсотків за користування кредитом, неустойки. Таким чином, зважаючи на те, що позовні вимоги банку необґрунтовані, підстави для застосування строку позовної давності, про які зазначалося відповідачем, відсутні.

Колегія суддів лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів звертає увагу на те, що на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин, банком було надано суду розрахунок заборгованості, виписку по рахункам відповідача та анкету-заяву від 04 травня 2015 року (а.с. 6-8,11,62-63).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов

та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)

і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг

з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови

та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі

№ 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (04 березня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що, підписуючи анкету-заяву, відповідач ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявила згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, не містять підпису ОСОБА_1 тому відсутні підстави вважати, що остання була ознайомлена із ними.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що анкета-заява від 04 березня 2015 року, укладена між сторонами, не містить відомостей про визначення між сторонами розміру відсотків за користування кредитом.

В той же час, вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на відсутність заборгованості за кредитом, з огляду на наступне.

Дійсно, як вбачається з анкети-заяви від 04 березня 2015 року, остання дійсно не містить відомостей про отримання кредиту, строку дії картки, розміру кредитного ліміту, розміру відсотків за користування кредитом тощо. В той же час, зважаючи, що відповідачем факт отримання грошових коштів не заперечується, а лише оспорюється розмір такої заборгованості та порядок зарахування повернутих позичальником коштів (а.с. 91), враховуючи надану банком виписку по картковому рахунку відповідача, колегія суддів вважає за необхідно здійснити самостійний розрахунок фактичної заборгованості відповідача перед банком.

З виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що відповідачу 26 червня 2017 року було надано кредитну картку з номером НОМЕР_1 , на яку в той же день було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн.

Вказаною картою відповідач користувалася до 04 травня 2018 року. Після чого банком автоматично списувалися відсотки за користування кредитом та відсотки, нараховані відповідно до статті 625 ЦК України, за рахунок чого збільшувалася заборгованість по картковому рахунку.

При цьому, відомості про відкриття на підставі анкети-заяви від 04 березня 2015 року карткового рахунку з номером НОМЕР_2 або перевипуску картки в матеріалах справи відсутні. Доказів встановлення на вказану картку кредитного ліміту також банком не надано.

Досліджуючи вказану виписку, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем було використано кредитних коштів банку на загальну суму 5 033,82 грн. з розрахунку: 27 червня 2017 року 530 грн., 28 червня 2017 року 1 060 грн. (530 грн. + 530 грн.), 29 червня 2017 року 212 грн., 30 червня 2017 року 107 грн., 02 липня 2017 року 57 грн., 19 липня 2017 року 57 грн., 22 липня 2017 року 107 грн., 08 вересня 2017 року 318 грн., 19 вересня 2017 року 742 грн. (530 грн. + 212 грн.), 25 вересня 2017 року 54,50 грн. (35,30 грн. + 19,20 грн.), 26 вересня 2017 року 54,75 грн. (45,05 грн. + 9,70 грн.), 29 вересня 2017 року 14,70 грн., 08 жовтня 2017 року 236,8 грн. (158,15 грн. + 78,65 грн.), 09 жовтня 2017 року 89,90 грн. 10 жовтня 2017 року 128 грн., 08 листопада 2017 року 303,8 грн. (212 грн. + 91,80 грн.), 10 листопада 2017 року 84,50 грн., 13 листопада 2017 року 20,6 грн., 14 листопада 2017 року 09 грн., 13 лютого 2018 року 18,41 грн., 15 лютого 2018 року 238,40 грн. (107 грн. + 131.40 грн.), 16 лютого 2018 року 47,60 грн., 17 лютого 2018 року 86,50 грн., 14 березня 2018 року 272,55 грн. (119,90 грн. + 107 грн. + 45,65 грн.), 15 березня 2018 року 139,90 грн., 19 березня 2018 року 18 грн., 09 квітня 2018 року 14,91 грн., 14 квітня 2018 року 11 грн.

З метою погашення заборгованості, відповідачем було внесено на картковий рахунок суму в розмірі: 4 703,53 грн. з розрахунку 13 липня 2017 року 100 грн., 20 липня 2017 року 100 грн., 05 серпня 2017 року 500 грн., 05 вересня 2017 року 500 грн., 07 вересня 2017 року 300 грн., 05 жовтня 2017 року 500 грн., 05 листопада 2017 року 500 грн., 26 грудня 2017 року 100 грн., 27 січня 2018 року 3,53 грн., 05 лютого 2018 року 500 грн., 05 березня 2018 року 500 грн., 04 квітня 2018 року 100 грн., 04 травня 2018 року 1000 грн.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед банком складає 330,29 грн. (5 033,82 грн. - 4 703,53 грн.), які підлягають стягненню на користь позивача.

При цьому, заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Крім того, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц.

Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18).

Таким чином, зважаючи, що останній платіж з метою погашення заборгованості по кредиту було внесено відповідачем 04 травня 2018 року, а з дійсним позовом АТ КБ ПриватБанк звернулося 21 грудня 2020 року, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

Щодо нарахування на суму заборгованості відсотків, передбачених статтею 625 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, оскільки з дійсним позовом банк звернувся у грудні 2020 року, відомості про звернення до позичальника із заявою про дострокове погашення заборгованості відсутні, в той час як проценти згідно статті 625 ЦК України нараховані з жовтня 2019 року по березень 2020 року, підстави для нарахування та стягнення суми, нарахованої згідно статті 625 ЦК України, відсутні.

За таких обставин, підстав для стягнення пені та штрафів у розмірі, визначеному банком, колегія суддів не вбачає, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено заявлених вимог в цій частині.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення на користь АТ КБ ПриватБанк з ОСОБА_1 на підставі кредитного договору б/н від 04 березня 2015 року заборгованості за тілом кредиту скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованості за кредитом в розмірі 330,29 грн. В іншій частині залишено без змін.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, оскільки позов задоволено частково, суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 46,66 грн. (2,22%).

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 70 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 04 березня 2015 року за тілом кредиту у розмірі 330 (триста тридцять) грн. 29 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судовий збір за подання позову до суду першої інстанції та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 116 (сто шістнадцять) грн. 66 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макарова М.О.