Справа № 944/2442/21
Провадження №2/944/1097/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Василиці Н.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей особою публічного права у сфері публічних відносин, що принижують честь і гідність, спричинили репутаційні втрати та заподіяли істотну шкоду здоров"ю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей особою публічного права у сфері публічних відносин, що принижують честь і гідність, спричинили репутаційні втрати та заподіяли істотну шкоду здоров"ю.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 жовтня 2019 року він перебуваючи на посаді директора Новояворівського НВК "ЗОНШ II ст.-ліцей", звітував про діяльність та досягнення вказаного закладу, на засіданні сесії перед депутатами Яворівської районної ради Львівської області.

Після його виступу та відповідей на запитання депутатів виступив колишній голова Яворівської районної ради ОСОБА_4 , який наголосив, що на його ім`я надійшло звернення від переважної більшості депутатів Новояворівської міської ради з вимогою звільнити його з посади директора Новояворівського НВК "ЗОНШ II ст.-ліцей".

Наслідком розгляду даного звернення, було те, що керівником відділу освіти Яворівської РДА ОСОБА_5 йому було винесено три дисциплінарні стягнення (догани) та видано наказ про звільнення з посади директора Новояворівського "НВК ЗОШ II ст.-ліцей", за систематичне невиконання службових обов`язків з підстав, передбачених ч.3 ст .40 КЗпПУкраїни.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області визнано незаконними вказані дисциплінарні стягнення та зобов`язано відділ освіти Яворівської РДА скасувати такі накази та виплатити йому компенсацію за заподіяну моральну шкоду у зв`язку із незаконним притягненням його до дисциплінарної відповідальності.

Справа про поновлення його на посаді директора Новояворівського "НВК ЗОШ II ст.-ліцей" та стягнення виплат за час вимушеного прогулу, на даний час перебуває на розгляді у Верховному суді.

Наведені обставини спричинили загострення хронічної хвороби, а саме цукрового діабету. В результаті таких дій відповідача він переніс глибокі душевні страждання, втрату здоров`я, внаслідок чого він тривалий час перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в медичних закладах Новояворівська та Львова, та йому було встановлено 3-тю групу інвалідності, а в подальшому другу групу інвалідності.

Крім цього, він як педагогічний працівник з багаторічним стажем, вчитель-методист, вчитель вищої категорії, магістр за напрямком підготовки менеджмент

організацій (менеджмент освітньої діяльності), директор найуспішнішого навчального закладу у Яворівському районі зазнав невідворотних репутаційних втрат.

Репутаційні втрати були викликані поширенням неправдивої, брехливої інформації, викладеної у зверненні групи депутатів Новояворівської міської ради від 23.10.19р. №1891/10, яке підписав відповідач, що болісно позначилися на його повсякденному житті, оскільки на той момент він відчував себе переслідуваною та приниженою людною, результати роботи якої в частині педагогічної, управлінської та наукової діяльності, несправедливо були потоптані носіями сублімованого рагулізму та дрімучими невігласами і відвертими політичними шахраями.

Відповідач, звинуватив його у тому, що ним неналежно організовано діяльність закладу освіти та допущено порушення вимог чинного законодавства, а саме, не проведено щорічний звіт, запроваджений наказом МОН від 28.01,2005 р. № 55»,однак він і не міг подати такий, оскільки, не перебував на той час на посаді директора. Обов`язки директора Новояворівського "НВК ЗОШ II ст.-ліцей" в період з 07.05.2019 по 01.09.2019 виконувала ОСОБА_6 .

У зверненні відповідач без жодних даказів, звинуватив його у неефективному управлінні навчальним закладом, у порушенні демократичних норм, у порушенні прав учнівської молоді щодо реалізації права на здобуття освіти.

Вважає, що на момент підписання звернення дії депутатів Новояворівської міської ради, суперечили депутатській етиці, зокрема, нормам п.2, 3, 5 ч.1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», якими встановлено, що депутат місцевої ради повинен дотримуватися таких правил депутатської етики; не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях; керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності; не допускати образливих висловлювань; не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових чи службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад.

Відповідач у публічному зверненні виклав недостовірні неперевірені відомості стосовно нього, як керівника освітньої установи, по суті вчинивши дії, які можуть кваліфікуватись як наклеп і поширення про особу недостовірної інформації, що спричинило йому значну моральну шкоду, яка полягає у душевних та моральних переживаннях, втраті соціальної рівноваги та невідворотньої втрати здоров`я.

Вважає, що моральна шкода заподіяна особі в результаті діянь інших осіб не може бути обрахована з допомогою кваліметричних методик, і визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру відшкодування.

Просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 100 000 грн моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей (наклепом), особою публічного права у сфері публічних відносин, що паплюжать його честь і гідність, спричинили репутаційні втрати та заподіяли істотну шкоду його здоров`ю, привели до встановлення йому статусу особи з інвалідністю.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 30.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить такі задовольнити розгляд справи в подальшому проводити у його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів та доказів.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Петришин І.М. позовні вимоги заперечила, з мотивів викладених у поданому відзиві.

Крім цього, додатково пояснила, що ОСОБА_3 , не є автором листа Новояворівської міської ради від 23.10.2019р. і не здійснював жодних дій щодо

поширення інформації, яка міститься у вказаному листі відносно позивача., а відтак і не може бути належним відповідачем у даній справі.

Вважає що належним відповідачем у даній справі повинна бути Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області, тобто орган місцевого самоврядування, депутатом якої являється ОСОБА_3 , оскільки, саме Новояворівська міська рада є автором листа від 23 жовтня 2019 року, за №1891/10 і такий підписаний секретарем ради, яка працює в Новояворівській міській раді на постійній основі, і від імені ради, про що свідчить зміст та форма звернення.

ОСОБА_3 , як депутат Новояворівської міської ради, на території діяльності якої знаходився Новояворівський НВК «ЗОШ II ст. - ліцей», своїм підписом лише підтримав колективне звернення Новояворівської міської ради.

Крім цього, позивач стверджує, що внаслідок дій відповідача, йому була спричинена моральна шкода, в розмірі100 000 грн, однак жодного належного доказу, окрім друкованого тексту позовної заяви, ненадав, розміру спричиненої шкоди не обгрунтував.

Покликання позивача на те, що внаслідок даного звернення, яке було підписано відповідачем він отримав інвалідність,також спростовано в судовому засіданні, оскільки, позивач підтвердив що протягом дванадцяти років він хворіє цукровим діабетом. З матеріалів справи не вбачається причинно наслідкового-зв`язку між діями відповідача і заподіянням моральної шкоди позивачу, є надуманими позивачем. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази, повно і всебічно встановивши дійсні обставини справи та підтвердивши їх доказами, слід прийти до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що Новояворівською міською радою Львівської області 23.10.2019року було зареєстровано лист №1891, виготовленеий на бланку Новояворівської міської ради Львівської області про визнання незадовільною роботи позивача ОСОБА_1 та щодо вжиття заходів щодо звільнення його з посади директора директора Новояворівського "НВК ЗОШ II ст.-ліцей" .

Відповідач ОСОБА_3 будучи депутатом Новояворівської міської ради, на території діяльності якої знаходився Новояворівський НВК «ЗОШ II ст. - ліцей», своїм підписом підтримав колективний лист Новояворівської міської ради.

Лист від 23.10.2019 року за № 1891/10 підписаний секретарем міської ради ОСОБА_7 та групою депутатів міської ради, у тому числі відповідачем ОСОБА_3 було надіслано Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області, голові Яворівської районної ради Львівської області ОСОБА_8 .

Як вбачається з тексту даного листа протягом двох років до Новояворівської міської ради надходять звернення від вчителів Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» та батьків учнів вказаного закладу

щодо неефективного управління даним закладом його директором ОСОБА_1 , оскільки ним не належно організована діяльність закладу освіти, та не було проведено щорічний звіт, запроваджений наказом Міністерства освіти і науки України від 28 січня 2005 року № 55. Оскільки, Новояворівська міська рада не є засновником Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» і не може втручатися у діяльність, просить надати належну оцінку діяльності керівника закладу, врахувати усі звернення та зауваження при розгляді на засіданні сесії Яворівської районної ради, підтримати визнання роботи директора ОСОБА_1 незадовільною та вжити заходів щодо звільнення його з даної посади.

04.03.2021 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду Медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 054566.

Відповідно до частини четвертої ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до частини першої ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частин другої та третьої статті 34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цінності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб , для запобігання розголошенню конфідеційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширенням у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Враховуючи те, що оціночними судженнями, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право на власне тлумачення обставин справи є виявом реалізації конституційного права на свободу думки, свободу слова та вільне вираження своїх поглядів та переконань. Висловлювання, на які посилається позивач, є суб`єктивним баченням (оцінкою) обставин, про які зазначено.

Як передбачено ст.280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст.1167 Цивільного кодексу України, визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім, випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, суд враховує роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до яких юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_1 вважає, що його право на повагу до гідності та честі, і ділової репутації порушено внаслідок поширення у листі Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 року № 1891/10, скерованому до Яворівської районної ради Львівської області та підписаному депутатами міської ради, зокрема відповідачем у справі ОСОБА_3 , недостовірної інформації щодо нього, а саме, про те, що він неналежно та неефективно здійснює управління навчальним закладом, а його робота є незадовільною.

Як вбачається з вищевказаного листа протягом двох років надходять звернення як від учительського колективу так і від батьків учнів Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» до голови Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, в якому останні просять звернути увагу на те, що директором Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» Бабієм Г.Я. не було проведено щорічний звіт директора, який запроваджений наказом Міністерства освіти і науки України від 28 січня 2005 року № 55. Завданнями такого є звітування за попередній навчальний рік, забезпечення прозорості, відкритості та демократичності управління закладом освіти, з чим у директора є проблеми, а тому просять надати належну оцінку діям ОСОБА_1 та посприяти його звільненню із займаної посади.

Враховуючи наведене, суд вважає, що інформація у листі Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 року № 1891/10 про надходження звернень від учительського колективу з приводу діяльності директора Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» ОСОБА_1 відповідає дійсності, а тому не може вважатись недостовірною.

Щодо викладеного у листі від 23.10.2019 року № 1891/10 такої інформації: «Оскільки Новояворівська міська рада не є засновником Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ст ліцей» і не може втручатися у діяльність, відтак наполегливо просимо надати належну оцінку діяльності керівника закладу, врахувати усі звернення та зауваження при розгляді на засіданні сесії Яворівської районної ради та підтримати визнання роботи директора ОСОБА_1 незадовільною та вжити заходів щодо звільнення його з даної посади», то суд вважає таку інформацію оціночними судженнями.

З приводу тверджень у листі від 23.10.2019 року № 1891/10 про те, що ОСОБА_1 неналежним чином організовано діяльність закладу освіти та допущено порушення вимог чиннного законодаства, а саме не був проведений щорічний звіт, який запроваджений наказом МОН від 28.01.2005 року за №55, то судом під час судового розгляду встановлено, що позивач у період з 07.05.2019 року по 01.09.2019 року не виконував обов`язки директора Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня ліцей», а відтак не мав фізичної можливості прозвітувати про свою діяльність по завершенню навчального року (червні-липні 2019 року). Дані обставини визнаються позивачем та представником відповідачів, а тому, у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Крім цього, як вбачається із наявної в матеріалах справи копії листа Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 року за №1891/10, сам лист адресований голові Яворівської районної ради Львівської області та виготовлений на бланку Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, на ньому проставлено відповідний вихідний номер та підписано ОСОБА_7 із зазначенням її посади секретар ради, а також підписано окремими депутатами ради, зокрема і відповідачем ОСОБА_3 .

Отже, в даному випадку підписуючи згаданий лист відповідач діяв як депутат відповідного представницького органу місцевого самоврядування - Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, а не як фізична особа.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.п.9, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 грудня 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, є юридична особа, в якій вона працює. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає.

Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона.

Отже, підписуючи лист від 23.10.2019 року за №1891/10, ОСОБА_3 діяв саме як депутат Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області при виконанні ним своїх депутатських повноважень, а не від свого імені як фізична особа, а відтак не може бути належним відповідачем.

Судом роз`яснено було позивачу про можливість заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача, однак позивач вважав що належним відповідачем є ОСОБА_3 , та в подальшому просив розгляд проводити у його відсутності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до змісту наведених вище норм процесуального закону, суд може замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі у справі співвідповідача лише за клопотанням позивача. Вчиняти такі процесуальні дії з власної ініціативи та/або без клопотання (згоди) позивача суд повноважень не має, а позивач своїм правом на подання вищевказаного клопотання не скористався.

Крім цього, слід зазначити, що розповсюдження недостовірної інформації про особу саме не свідчить безумовно про заподіяння особі, про яку така інформація була поширена, моральної шкоди. Факт заподіяння моральної шкоди є обставиною, яка підлягає доказуванню і встановленню під час розгляду справи судом.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови N 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови N 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 7 постанови N 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Застосування вищенаведених норм права відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17, а тому суд, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує такі при вирішенні даного спору.

В цьому контексті суд зазначає, що заподіяння шкоди, завданої органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою на загальних підставах, тобто виходячи із правил про відшкодування шкоди, встановлених ст. ст.1173, 1174 Цивільного кодексу України, які є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Водночас, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу; наявність шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, довести наявність цих умов повинен позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

З урахуванням наведеного, позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок формування та надсилання до Яворівської районної ради Львівської області листа Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 року № 1891/10 із описаною вище інформацією щодо нього.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що внаслідок протиправних дій відповідача погіршився стан його здоров`я, загострились наявні захворювання, через що 04.03.2021 року йому було встановлено другу групу інвалідності, суд зазначає, що такі доводи також не підтверджені жодними належними доказами, зокрема, відсутні будь-які докази того, що стан здоров`я позивача погіршився саме внаслідок формування та скерування зазначеного листа.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди слід відмовити, оскільки, судом не встановлено завданої розповсюдженням неправдивих відомостей особою публічного права у сфері публічних відносин, що принижують честь і гідність позивача які спричинили позивачу репутаційні втрати та заподіяли істотну шкоду здоров`ю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 12, 13, 258-259, 263-265, 268, 294, 315, 319, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей особою публічного права у сфері публічних відносин, що принижують честь і гідність, спричинили репутаційні втрати та заподіяли істотну шкоду здоров"ю, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Яворівський районний суд Львівської області.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Позивач: ОСОБА_1

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 .

СУДДЯ: Швед Н.П.