Справа № 308/3695/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судового засідання Івашко Я.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

відповідача 1 за первісним позовом ОСОБА_3 ,

представника відповідача 2 за первісним позовом ОСОБА_4

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Шкорки Ігоря Михайловича, що діє в інтересах ОСОБА_6 про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі №308/3695/17 за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Шкорка Ігор Михайлович, що діє в інтересах ОСОБА_6 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2018 по справі №308/3695/17 за нововиявленими обставинами.

Свою заяву адвокат обґрунтовує тим, що задовольняючи позовні вимоги позивача щодо зобов`язання ОСОБА_3 звільнити зайнятий ним належний ОСОБА_1 садовий будинок у кооперативі «Лісівник» та земельну ділянку площею 0,0370 га, для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, яка знаходиться за адресою: с.Оноківці, садове товариство «Лісівник», суди вважали ОСОБА_1 власником садового будинку. Разом з тим, 17.08.2021 ним отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в якій зазначено все належне майно позивачу, однак, в ньому відсутні будь-які відомості щодо садового будинку у кооперативі «Лісівник». Відтак заявник вважає, що ОСОБА_1 не є власником садового будинку у кооперативі «Лісівник», а тому її право не було порушено. За наведених обставин рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року підлягає скасуванню.

У судовому засіданні заявник, адвокат Шкорка І.М., вимоги поданої ним заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підтримав у повному обсязі, просив її задоволити.

Відповідач 1 за первісним позовом ОСОБА_3 також просив задовольнити вказану заяву з наведених у ній мотивів, оскільки ОСОБА_1 не є власником нерухомого майна, садового будинку, відтак її права жодним чином не порушені.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 проти задоволення заяви заперечує, посилаючись на те, що відсутність інформації у реєстрі прав власності на нерухоме майно не свідчить про відсутність у неї права власності на це майно, оскільки таке набуте на підставі правочину, а саме, договору купівлі-продажу від 04.12.2007.

Представник позивача за первісним позовом адвокат Бачинська А.В. також заперечувала проти задоволення заяви, оскільки обставина на яку посилається заявник адвокат Шкорка І.М. у своїй заяві не є нововиявленою та не є істотною. Зокрема, на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.12.2007 діюче на той час законодавство передбачало здійснення реєстрації правочинів, а не права власності на майно. Крім того, реєстр прав власності на нерухоме майно почав функціонувати з 2011 року, відтак у ньому відсутня інформація щодо права власності на майно, яке було набуте до цього часу. Крім того, зважаючи, що розгляд справи в судах різних інстанцій відбувався більш ніж три роки, нічого не заважало заявнику сформувати такий витяг з реєстру та перевірити інформацію.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки подана заявником інформаційна довідка не спростовує факту незаконного перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у майні, що є власністю його дружини ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши подану заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, матеріали цивільної справи в межах вказаної заяви, заслухавши пояснення учасників провадження, дійшов до наступного висновку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2018, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року, позовну заяву за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 (за народженням ОСОБА_7 ) звільнити зайнятий ним належний ОСОБА_1 садовий будинок у кооперативі «Лісівник» та земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер :03:001:0044 для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, яка знаходиться за адресою: с.Оноківці, садове товариство «Лісівник».

Зобов`язано ОСОБА_6 разом із її малолітніми дітьми звільнити зайнятий нею належний ОСОБА_1 садовий будинок у кооперативі «Лісівник» та земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер :03:001:0044 для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, яка знаходиться за адресою: с. Оноківці, садове товариство «Лісівник».

Стягнуто з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканки АДРЕСА_2 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканки АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканки АДРЕСА_2 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

В задоволенні позовної заяви за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності та права користування житлом відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21.04.2021 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в частині первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у позові. В іншій частині рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року у нескасованій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Як передбачає п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи є підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч.4 ст.423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судому процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

У п.п. 3-6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Порушуючи питання про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2018 за нововиявленими обставинами заявник посилається на те, що 17.08.2021 ним отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з якої встановлено, що вона не є власником садового будинку у кооперативі «Лісівник», а тому її право не було порушено. За наведених обставин заявник вважає, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року підлягає скасуванню. Однак, чому відповідна інформаційна довідка заявником не була сформована та не подана суду під час розгляду справи, заявником не обґрунтовано. Отже, відповідні обставини не можна віднести до нововиявлених.

Крім того, у рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2018 встановлено, що садовий будинок, який розташований в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » урочище Оноківська дача на території Оноківської сільської ради та земельна ділянка площею 0,0370га, що розташована на території Оноківської сільської ради, Ужгородського району Закарпатської області, кадастровий номер :03:001:0044 для ведення індивідуального садівництва належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2007 року.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Право власності на садовий будинок та земельну ділянку у ОСОБА_1 виникло 04.12.2007 (дата укладення та реєстрації договору купівлі-продажу).

Станом на вказану дату питання виникнення у набувача права власності на нерухоме майно у разі його відчуження за договором було врегульовано досить суперечливо:

- в ЦК України містилися норми як про державну реєстрацію як прав, так і правочинів (частина друга статті 182, статті 210, 657),

-за Законом України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який на вказану дату був чинний у редакції Закону України від 11 лютого 2010 року №1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно ще не здійснювалася й почала проводитись лише з 01 січня 2013 року (1878-VI пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI).

Частиною третьою статті 3 Закону № 1952-IV (у редакції Закону № 1878-VI) передбачалося, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Причому таке конститутивне значення державної реєстрації для виникнення речових прав на нерухоме майно не може вважатись елементом порядку здійснення державної реєстрації прав, через що юридична сила цієї норми закону не може бути паралізована посиланням на пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1878-VІ від 11 лютого 2010 року.

Водночас стаття 182 ЦК України у відповідній редакції не містила вказівки на такий конститутивний ефект державної реєстрації речових прав на нерухоме майно й допускала визначення законом лише порядку державної реєстрації, тобто виключно процедурних норм, до яких приписи частини третьої статті 3 Закону № 1952-IV (у редакції Закону № 1878-VI) не належали.

Крім того, чинна станом на 21 лютого 2011 року редакція частини четвертої статті 334 ЦК України передбачала виникнення права власності у набувача майна за договором, який підлягав державній реєстрації, саме з моменту такої реєстрації договору. Прив`язка моменту виникнення прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, саме до моменту такої реєстрації прав була здійснена в редакції частини четвертої статті 334 ЦК України, яка набрала чинності з 01 січня 2013 року (підпункт 4 пункту 3 розділу І, пункт 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI).

Таким чином, на дату укладення позивачем договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсно існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами частини третьої статті 3 Закону №1952-IV (у редакції Закону № 1878-VI) та частини четвертої статті 334 ЦК України щодо того ж самого питання: коли виникає право власності в набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20) вирішила, що зазначену суперечність слід вирішувати на користь пріоритетності норм ЦК України.

Таким чином, до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину.

Відтак особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata- принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, необхідно прийняти до уваги суть поняття нововиявленої обставини як факту, який спростовує ті факти, які покладені в основу судового рішення.

Враховуючи доводи заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, дослідивши матеріали справи в межах відповідних доводів, суд приходить до висновку, що заявником не наведено обставин, які б давали підстави скасувати судове рішення, а вимоги заявника, на які він посилається, як на нововиявлені обставини, не відноситься до таких у розумінні ст. 423 ЦПК України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.259, 423, 425, 429 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Шкорки Ігоря Михайловича, що діє в інтересах ОСОБА_6 , про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2018 по справі №308/3695/17 за нововиявленими обставинами, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 14.12.2021.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник