Ухвала

12 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 554/6664/19

провадження № 61-1212ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу прокуратури Полтавської області на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України з позовом про стягнення моральної шкоди у розмірі 246 207 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнено з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2020 року судові витрати віднесено за рахунок держави.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу прокуратури Полтавської області задоволено частково, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року змінено.

Виключено з мотивувальної частини рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року сорок восьмий абзац, а саме: «Отже, суд приходить до висновку, що моральна шкода підлягає стягненню саме за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейського служби України».

Другий абзац резолютивної частини рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 15 липня 2020 року викладено у іншій редакції - стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року залишено без змін.

22 січня 2021 року до Верховного Суду подана касаційна скаргапрокуратури Полтавської області,в якій заявник просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року становить 2 270 грн.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що ціна позову ОСОБА_1 складає 246 207 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*250=567 500 грн).

Право на касаційне оскарження рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 рокупрокуратура Полтавської області обґрунтовує тим, що справа має для неї виняткове значення та становить значний суспільний інтерес.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Необхідність розгляду справи у касаційному порядку прокуратура Полтавської області мотивувала тим, що справа має виняткове значення для неї, оскільки судами розглядається більше 20 позовів ОСОБА_1 , і становить значний суспільний інтерес у зв`язку із необхідністю ефективного використання бюджетних коштів.

Зазначені заявником у касаційній скарзі обставини, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтовані тим, що вирішення справи Верховним Судом має виняткове значення для неї та справа становить значний суспільний інтерес. Вказані доводи касаційної скарги не містять правових підстав для розгляду справи з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,в касаційному порядку. Незгода заявника з діями позивача або з оскаржуваними судовими рішеннями у цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Посилання заявника на те, що вказана справа становить значний суспільний інтересє безпідставними. Заявником не наведено логічного обґрунтування таких тверджень і вказане не є обставиною, яка впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,і наявність випадків, передбачених

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Зазначення у постанові Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 рокупро можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокуратури Полтавської області на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук