Провадження № 22-ц/812/35/21 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Миколаїв

справа № 473/2189/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем Колосовою О.М.

переглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 27 липня 2020 року суддею Старжинською О.Є. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 4 вересня 2008 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву (б/н), на підставі якої банк відкрив позичальнику картковий рахунок із встановленням кредитного ліміту (350 грн.) та видав кредитну карту. Згодом кредитний ліміт збільшено до 11300 грн. Підписанням заяви ОСОБА_1 підтвердила, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті банку, складає договір про надання банківських послуг. 20 вересня 2008 року позичальником також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна».

Посилаючись на порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору та виникнення станом на 3 травня 2020 року простроченої кредитної заборгованості, банк просив стягнути з ОСОБА_1 115 608,03 грн., з яких 14479,87 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 204,56 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими за статтею 625 ЦК, 90 180,36 грн. пені та 250 грн. (фіксована частина) і 5 493,24 грн. (процента складова) штрафів.

Відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала, посилаючись на те, що всі отримані гроші вона повернула.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 липня 2020 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь КБ «ПриватБанк» стягнуто 14 479,87 грн. тіла кредиту, 5 204,56 грн. заборгованості за процентами, а всього 19 684,43 грн. На користь позивача стягнуто 357, 97 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову. Апелянт посилався на те, що позивач не довів таких фактів, як укладання договору у письмовій формі; узгодження умов кредитування, підстав відповідальності; надання для ознайомлення та усвідомлення відповідачкою, як літньою людиною, змісту Умов та правил надання банківських послуг. Наданий банком розрахунок заборгованості вважав недостовірним, оскільки протягом останніх років відповідач неодноразово звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , зазначаючи різний розмір та складові боргу за той самий період. Крім того, апелянт вважає, що розмір боргу не відповідає даним виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , а до вимог банку слід застосувати позовну давність, бо строк дії кредитної картки закінчився у січні 2010 року. Апелянт також просив відшкодувати витрати на поштову кореспонденцію в розмірі 20 грн.

Правом відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача та відповідачка не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Справу розглянуто за участю представника відповідачки адвоката Вишневського А.А.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК).

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 («Позика») глави 71 ЦК («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливістю карткового рахунку є те, що операції за таким рахунком можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів - платіжних карток, які є електронним платіжним засобом у вигляді емітованої банком пластикової картки. Кредитною карткою є платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом (пункти 1.1.1.55, 1.1.1.76 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, далі Умови та Правила).

Відображення операцій з застосуванням різних видів електронних платіжних засобів за одним рахунком здійснюється банком на підставі пункту 2.10 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою правління НБУ №137 від 19 квітня 2005 року та пункту 3.4 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ №223 від 30 квітня 2010 року та пункту 4 розділу ІІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених постановою правління НБУ №705 від 5 листопада 2014 року.

Платіжні картки випускаються на строк, визначений банком для відповідного типу картки та категорії клієнта. Строк дії платіжної картки зазначається на самій картці, яка є дійсною до останнього дня зазначеного на ній місяця відповідного року включно.

Враховуючи ці особливості кредитування шляхом відкриття карткового рахунку з встановленням ліміту на платіжну картку, можна дійти висновку, що строк дії кредитного договору залежить від строку дії платіжної картки або/та строку кредитного ліміту.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором обов`язок повернення кредиту в повному обсязі виникає зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (стаття 261 ЦК).

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦПК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до банку, правонаступником якого є КБ «ПриватБанк», з заявою про надання банківських послуг, а саме встановлення кредитного ліміту на платіжну карту (оформлення на своє ім`я кредитної картки) (а.с.26).

В заяві зазначено, що позичальник ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови), а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Розділом 5 заяви встановлено первинний кредитний ліміт 350 грн. та базова процента ставка 3% на місяць на залишок заборгованості.

Того ж числа ОСОБА_1 власноручно підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» ( далі Довідка) (а.с.27). За встановленими умовами базова процентна ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості 3%, щомісячний мінімальний платіж 7% від заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. Визначено розмір пені та штрафу.

4 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала платіжну картку № НОМЕР_1 , а останню карту № НОМЕР_2 , яку було випущено 27 листопада 2015 року, відповідачка отримала 17 лютого 2017 року (а.с.26 зворот, 136-140).

Встановлені обставини свідчать про те, що 20 серпня 2008 року КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали в письмовій формі кредитний договір, обумовивши вартість кредиту (розмір процентів), порядок та строки повернення кредитних коштів, а також умови відповідальності за порушення кредитних зобов`язань (неустойку).

При цьому вищеназвані докази спростовують твердження апелянта про те, що сторони взагалі не узгоджували умови кредитування, обсяг відповідальності та не укладали письмового договору, а особисто ОСОБА_1 не знайомилась з Умовами та Тарифами.

Власноручні підписи у заяві та Довідці ОСОБА_1 не заперечувала.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що вона, навіть маючи можливість ознайомитись з Умовами, не могла усвідомити їх зміст, правового значення не мають.

Умов, які дійсно звільняють особу від відповідальності за порушення зобов`язань, апелянт не зазначив.

Отже, правовідносини сторін за своїм характером є кредитними, суть яких визначається нормами цивільного законодавства, змістом Умов, Тарифами та Договором, укладеним між сторонами.

При визначенні обсягу невиконаних зобов`язань апеляційний суд виходить з умов Договору, даних особового рахунку позичальника та враховує розрахунок, доданий позивачем до позовної заяви.

Судом встановлено, що протягом строку кредитування розмір кредитного ліміту ОСОБА_1 неодноразово змінювався, а з 31 січня 2017 року складав 11300 грн. (а.с.24).

Строк дії останньої платіжної картки закінчився в останній день листопада 2019 року (а.с.35,136).

З особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що з 21 серпня 2008 року вона активно користувалась кредитними коштами та здійснювала платежі на погашення боргу (а.с.18-23, 128-133).

Останній раз вона фактично отримувала кредитні кошти (готівкою) 21 вересня 2015 року (а.с.19 зворот).

Страхові платежі за рахунок кредитного ліміту стягувались до лютого 2016 року (а.с.20).

Останнє погашення кредиту ОСОБА_1 здійснила 17 лютого 2017 року у розмірі 750 грн. (а.с.72).

При цьому з наданого банком розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, та витягу з особового рахунку вбачається, що при щомісячному нарахуванні процентів за користування кредитним лімітом банком застосовувалась процента ставка 3,6 % (43,2 % річних), а у деяких періодах ще й з застосуванням коефіцієнту «2» (86,4 % річних) (а.с.8-16).

Водночас, нарахування за використання ліміту (проценти) за кожний наступний місяць проводилось на загальну заборгованість за попередній місяць, в тому числі і на нараховані за попередній період проценти та пеню.

Отже, заборгованість, яка зазначена банком як прострочене тіло кредиту 14 479,87 грн., фактично є загальною заборгованістю, до складу якої включено як тіло кредиту, так і проценти за користування кредитом та неустойка.

Нарахування у такий спосіб суперечить Умовам (а.с. 28-45) та положенням статті 534 ЦПК щодо черговості погашення вимог за грошовими зобов`язаннями.

Суперечливий характер розрахунку, доданого банком до позовної заяви, підтверджується і ухвалами Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановленими за іншими позовами КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором (а.с.142-149).

Відмінний розмір кредитної заборгованості та його складові за той самий період, зокрема, віднесення тих самих сум або до тіла кредиту, або до процентів, свідчить про застосування банком різних програм для розрахунку заборгованості та можливість маніпулювати обсягом зобов`язань позичальника.

За таких обставин апеляційний суд вважає необхідним провести розрахунок заборгованості з урахуванням процентної ставки, обумовленої сторонами (36% річних), враховуючи дані особового рахунку позичальника щодо здійснених операції за рахунком.

Станом на день закінчення строку дії картки (30 листопада 2019 року) заборгованість за тілом кредиту з урахуванням операцій, зазначених у особовому рахунку (а.с.18-23), складає 10 030, 35 грн. (а.с.150-157).

Але включення до загального розміру заборгованості щомісячних страхових платежів, як зазначено банком «за договором страхування кредитного ліміту», не відповідає змісту Договору та Довідки, якою узгоджені всі інші умови кредитування.

Умов щодо сплати страхових платежів за страхування кредитного ліміту ці документи не передбачають.

Доказів узгодження з позичальником сплати страхових платежів позивач не надав.

Загальний розмір страхових платежів за період з 5 листопада 2015 року по 13 січня 2017 року складає 1450 грн., і ця сума має бути виключена з загального боргу за неповернутим тілом кредиту.

Отже, заборгованість за тілом кредиту, визначена апеляційним судом в межах заявленого позову, складає 8620,28 грн.

Позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, передбаченими умовами Договору, КБ «ПриватБанк» не заявляв.

Тому визначення судом заборгованості за процентами за період дії Договору виходить за межі повноважень суду відповідно до статті 13 ЦПК.

Позивачем порушене питання щодо стягнення 5204,56 грн. «заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за статтею 625 ЦК».

Проте розрахунок цієї суми за період з 1 жовтня 2019 року станом на 3 травня 2020 року свідчить про нарахування саме процентів в розмірі, передбачених Договором з застосуванням коефіцієнту «2», тобто нарахування процентів за ставкою 86,4% річних (а.с.17).

Нараховані у такий спосіб проценти не мають жодного відношення до умов та порядку застосування відповідальності за прострочення грошового зобов`язання за статтею 625 ЦК (3% річних та втрати від інфляції).

Отже, підстав для стягнення 5204,56 грн. процентів за статтею 625 ЦК апеляційний суд не вбачає.

Діючи в межах доводів апеляційної скарги та меж своїх повноважень (стаття 367 ЦПК), апеляційний суд не перевіряє обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні вимог про стягнення пені та штрафу.

Рішення суду в цій частині банк не оскаржував.

Отже, загальна заборгованість ОСОБА_1 за Договором, яку апеляційний суд вважає доведеною, складає 8 620,28 грн.

Рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Апеляційний суд не може вважати переконливим твердження апелянта про те, що строк дії кредитних відносин між сторонами закінчився у січні 2010 року з закінченням строку дії кредитної картки, отриманої у 2008 році.

Надані банком докази, а саме витяг з програмного комплексу та фотознімок позичальника, свідчать про отримання ОСОБА_1 останньої кредитної картки № НОМЕР_3 зі строком дії до листопада 2019 року - 17 лютого 2017 року (а.с.137-140).

Не встановлено судом і підстав для застосування позовної давності, оскільки відповідно до статті 267 ЦК вона застосовується виключно за заявою сторони, зробленою до ухвалення судового рішення.

Відповідачка ОСОБА_1 приймала участь у судовому засіданні суду першої інстанції. Заяв про застосування позовної давності не заявляла.

Виключень суб`єктивного характеру (вік, правова необізнаність тощо) у порядку застосування позовної давності, закон не містить.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення та відмови у позові в повному обсязі.

Оскільки апеляційним судом встановлені підстави для часткового задоволення доводів апеляційної скарги та зміни судового рішення, перерозподілу підлягають і судові витрати.

Відповідно до статті 141 ЦПК з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при поданні позовної заяви (2102 грн.), пропорційно задоволеним вимогам.

За тим же принципом пропорційності задоволеним вимогам апелянта, з КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який мала сплатити ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги (3153 грн.) та від сплати якого її було звільнено.

Керуючись статями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 липня 2020 року змінити, зменшити стягнення з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» загальної заборгованості за кредитним договором від 4 вересня 2008 року з 19 684,43 грн. до 8 620,28 грн. та судових витрат з 357,97 грн. до 156,70 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави 1 772,2 грн. судового збору у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Н.О.Тищук

Н.О.Шаманська

------------------------------

повну постанову складено 19 лютого 2021 року