судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Погрібного С. О.
справа № 466/9689/17
Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходила з того, що ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції не врахував, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Зазначаючи про те, що відповідач не навела мотивів щодо неможливості подання заяви про застосування позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення, апеляційний суд не врахував, що при розгляді заяви про перегляд заочного рішення суд не розглядає спір по суті, а лише вирішує питання наявності підстав для скасування такого судового рішення у зв`язку з поважністю причин неявки у судове засідання і наявності доказів, що мають істотне значення для вирішення справи.
Із наведеними висновками колегії суддів не погоджуюся, у зв`язку із чим, відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України, викладаю окрему думку.
Встановлені судами обставини
28 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 011-2926/840-0902 на загальну суму 146 100, 00 дол. США з терміном повернення кредиту до 10 вересня 2032 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки від 28 грудня 2007 року № 011-2926/840-840/0902-Р/1, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язується перед ВАТ «Універсал Банк» відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № 011-2926/840-0902.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № 011-2926/840-0902 між ОСОБА_1 та банком укладений договір іпотеки від 28 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Сиротяком М. Р.
Відповідно до договору іпотеки та додаткового договору до договору іпотеки іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором майно, квартиру АДРЕСА_1 . Квартира складається з п`яти кімнат, загальна площа квартири становить 148,3 кв. м.
Оскільки відповідачка належним чином не виконувала обов`язки щодо повернення кредиту ПАТ «Універсал Банк» (як правонаступник ВАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором із позичальника та поручителя до суду.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 червня 2011 року у справі № 2-260/11 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за договором кредиту від 28 грудня 2007 року

№ 011-2926/840-0902 у розмір 151 588, 26 дол. США, що в еквіваленті становить 1 203 413,72 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 березня 2012 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 червня 2011 року залишено без змін, рішення набрало законної сили.

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 26 лютого 2018 року № 360, виданою Приватним підприємством «Управляюча компанія «Рідний дім - Топольна», квартира АДРЕСА_1 має загальну площею 75, 70 кв. м і складається з двох кімнат, житловою площею 39, 80 кв. м, кухні 14, 20 кв. м, та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Застосовані норми права

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи апеляційної скарги про пропуск позовної давності звернення позивача до суду із позовом, зазначив таке: « ОСОБА_1 в суді першої інстанції не заявляла про застосування позовної давності. В заяві про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2018 року (т. 1 а. с. 10-106) відсутня як заява відповідача про застосування позовної давності, і така не містить жодних мотивів щодо позовної давності, зокрема її пропуску. В суді першої інстанції ОСОБА_1 належним чином повідомлялася про судові засідання у справі, однак жодного разу, за адресою місця її реєстрації, наданого на запит суду органом ГУДМС у Львівській області судові виклики (повідомлення) не отримала, проте за зазначеною адресою отримала (копію) заочне рішення суду і з цієї адреси скеровувала як заяву про перегляд заочного рішення, так і апеляційну скаргу, що дає підстави суду апеляційної інстанції вважати про зловживання з боку відповідачки своїми процесуальним правами, а саме в частині неотримання судової кореспонденції, а також про належне виконання судом своїх обов`язків щодо повідомлення її про час та місце розгляду справи. При цьому, колегія суддів враховує, що відповідачка достеменно знала про рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 червня 2011 року, яким з неї солідарно з поручителем стягнуто заборгованість за кредитним договором, а також саме на цю адресу: АДРЕСА_2 , їй надходить уся поштова кореспонденція з органів Державної виконавчої служби, на примусовому виконанні в яких перебуває згадане рішення суду.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження

№ 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factump roprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У зв`язку із викладеним, враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідачки судом першої інстанції про час та місце розгляду справи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, нею також не наведено в апеляційній скарзі мотивів щодо неможливості подання заяви про застосування позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення. А відтак, відсутні підстави для розгляду цієї заяви на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного заочного рішення».

Отже, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що, подаючи заяву про перегляд заочного рішення, відповідач не скористався своїм правом заявити про застосування позовної давності.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18), у якому зазначено, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд обґрунтовано взяв до уваги недобросовісну поведінку відповідача щодо багаторазового умисного неотримання судових повісток у судові засідання за зареєстрованою адресою місця проживання, про що, зокрема, свідчить та обставина, що вона отримала заочне рішення суду саме за цією адресою проживання.

Отже, відповідачу, який звернувся з досліджуваною касаційною скаргою, було достеменно відомо про звернення цього позивача до нього з відповідним позовом, наявність справи про звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки, втім, реалізуючи на власний розсуд належні йому процесуальні права, він не скористався правом заявити про застосування до спірних правовідносин правил про позовну давність у заяві про перегляд заочного рішення у суді першої інстанції.

Крім того, не погоджуюся з висновками колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд не розглядає спір по суті, а лише вирішує питання наявності підстав для скасування такого судового рішення у зв`язку з поважністю причин неявки у судове засідання і наявності доказів, що мають істотне значення для вирішення справи, оскільки обставини пропуску позовної давності мають істотне значення для вирішення справи, тому мають бути зазначеними у заяві про перегляд заочного рішення.

Отже, за загальних засад змагальності цивільного процесу сторони повинні, як правило, у суді першої інстанції повідомити усі доводи, що мають вирішальне значення для правильного розгляду спору судом, а також надати усі наявні докази, що стосуються такого спору, саме у суді першої інстанції. Подання нових доказів та повідомлення нових аргументів, окрім як в суді першої інстанції, порушуватиме принцип рівності сторін перед судом, створюватиме штучні умови для перегляду судових рішень судів першої інстанції та їх скасування в апеляційному та/або касаційному порядку, які були законними та обґрунтованими станом на момент їх постановлення в суді першої інстанції.

Апеляційний та касаційний перегляд судових рішень призначені для виправлення помилок суду першої інстанції, такі види провадження не призначені для здійснення переоцінки тих судових рішень, які на час їх ухвалення відповідали усім вимогам щодо правомірності та справедливості судового розгляду в суді першої інстанції.

Отже, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Отже, на моє переконання, рішення суду апеляційної інстанції ухвалене із правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягало залишенню без змін.

Суддя С. О. Погрібний