КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

за участю:

скаржника ОСОБА_1 ,

представника скаржника ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "СВ Фінанс", ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "СВ Фінанс", ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно з яким просила:

- визнати протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса КМНО Каплуна Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.03.2016 року, індексний номер 28581435, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ "СВ Фінанс";

- зобов'язати приватного нотаріуса КМНО Каплуна Ю.В. скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 13564823 від 03.03.2016 року про реєстрацію за ТОВ "СВ Фінанс" право власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ "СВ Фінанс".

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 13.06.2007 року в рахунок забезпечення виконання ОСОБА_5 за Кредитним договором № 014/7478/82/56659 від 13.06.2007 року, позивачем та іншими співвласниками майна було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником яких є ПАТ "Райффазен Банк Аваль".

Разом з тим, як стало відомо позивачу 18.03.2016 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 03.03.2016 року право власності на належну позивачу квартиру було зареєстроване за ТОВ "СВ Фінанс".

В свою чергу, позивач вважає, що вищенаведена реєстрація права власності на квартиру за ТОВ "СВ Фінанс" є протиправною, виходячи з наступних підстав в їх сукупності:

- договір іпотеки не містить застереження щодо такого способу позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки як наявність у іпотекодержателя права зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки;

- позивачу та інших співвласникам квартири не було надіслано вимоги про усунення порушення основного зобов'язання;

- було порушено майнові права неповнолітніх дітей, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ;

- висновок про вартість об'єкта майна - предмета іпотеки.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2017 року у задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с. 232-236).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.07.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діяв за дорученням ОСОБА_4 , відхилено, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2017 року залишено без змін (т. 2, а.с. 34-36).

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції було вирішено питання, у тому числі, щодо його прав, так як він є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на яку перереєстровано за ТОВ "СВ Фінанс".

При цьому, вказує, що судом першої інстанції не було враховано доводів позивача щодо невручення іпотекодавцям та боржнику письмової вимоги про усунення порушень з визначенням ринкової вартості майна (т. 2, а.с. 40-58).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.11.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху (т. 2, а.с. 73, 74).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.11.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т.2, а.с. 81-83).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.12.2020 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (т.2, а.с.85, 86).

Особа, яка не брала участі у справі, та її представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.06.2007 року в рахунок забезпечення виконання ОСОБА_5 за Кредитним договором № 014/7478/82/56659 від 13.06.2007 року, позивачем та іншими співвласниками майна було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником яких є ПАТ "Райффазен Банк Аваль".

22.12.2015 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Комерційний індустріальний банк" було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відступив право вимоги за кредитним договором від 13.06.2007 року, а ПАТ "Комерційний індустріальний банк" прийняв на себе всі права та обов`язки за вказаним договором.

22.12.2015 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Комерційний індустріальний банк" на виконання умов договору про відступлення права вимоги від 22.12.2015 року було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 13.06.2015 року.

У подальшому, 22.12.2015 року між ПАТ "Комерційний індустріальний банк" та ТОВ "СВ Фінанс" укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ "Комерційний індустріальний банк" відступив право вимоги за кредитним договором від 13.06.2007 року, а ТОВ "СВ Фінанс" прийняв на себе всі права та обов`язки за вказаними договорами.

У той же день між ПАТ "Комерційний індустріальний банк" та ТОВ "СВ Фінанс" на виконання договору про відступлення права вимоги від 22.12.2015 року укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 13.06.2007 року.

03.03.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за результатами розгляду заяви ТОВ "СВ Фінанс" про реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято рішення, яким вирішено провести за ТОВ "СВ Фінанс" державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й Апеляційний суд м. Києва у своїй ухвалі від 19.07.2017 року, постановленій за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на оскаржуване рішення, переоформлення права власності на квартиру було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 36-38 Закону України "Про іпотеку".

При цьому, ухвалюючи та залишаючи вказане судове рішення без змін, суди вважали, що спір щодо скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно, виник саме між позивачем та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора із залученням іпотекодержателя третьою особою спірні правовідносини виникають саме між позивачем та третьою особою через невиконання договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18).

За змістом висновків, викладених у п. 31.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц, та постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 року у справі № 686/20502/16-ц, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано речове право на нерухоме майно.

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 18.09.2018 року у справі № № 11-404апп18, належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності.

Тобто, виходячи з вищенаведеного, а також зважаючи на предмет спору та обставини справи, у даному випадку спір пов`язаний з реалізацією іпотекодержателем своїх прав на предмет іпотеки, процедура якої передбачає їх здійснення лише за участю державного реєстратора, дії якого, в свою чергу, оскаржуються опосередковано через неправомірність дій іпотекодержателя.

Однак, незважаючи на вищенаведені висновки Верховного Суду, суд першої інстанції розглянув спір по суті та відмовив у задоволенні позову, пред`явленого до неналежного відповідача - приватного нотаріуса Каплуна Ю.В., у зв`язку з тим, що переоформлення права власності відбулося з дотриманнях вимог закону.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у ході розгляду справи судом першої інстанції позивачем не заявлялося клопотань ані про залучення співвідповідача, ані про заміну неналежного відповідача на належного - ТОВ «СВ "Фінанс".

В свою чергу, ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 4, 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку, позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

При цьому, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого засідання, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства, можна дійти висновку, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, в той час як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічний висновок викладено й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Крім того, як наголошено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Однак, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й Апеляційний суд м. Києва у своїй ухвалі від 19.07.2017 року, на вищенаведені обставини уваги не звернув та, враховуючи відсутність спору між сторонами по справі, помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі встановленням факту дотримання процедури державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на вказані обставини, проте в даному випадку суд апеляційної інстанції керується ч. 4 ст. 367 ЦПК України, якою встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Крім того, ч. 3 ст. 370 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до ст. 382 ЦПК України цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках, скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

На підставі викладеного, а також враховуючи можливість заміни належної сторони виключно на стадії розгляду справи у суді першої інстанції, в той час як при здійсненні апеляційного перегляду справи суд не уповноважений на вчинення таких дій, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у даній справі і постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити з інших правових підстав.

При цьому, в даному випадку аналіз інших доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права колегія суддів вважає недоцільним з огляду на встановлення факту пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Також слід зазначити, що понесені апелянтом судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають, оскільки колегія суддів ухвалює судове рішення про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 370, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "СВ Фінанс", ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "СВ Фінанс", ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська