Справа № 202/6160/20
(2/199/3417/21)
РІШЕННЯ

іменем України

07.12.2021 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі: представника позивача адвоката Авраменка О.Ю., відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача адвоката Ілющенко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 26 квітня 2020 р. о 12:15 год. у м. Дніпро по вул. Андрійченка в районі будинку № 44 ОСОБА_1 (відповідач) не врахував дорожню обстановку, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, в результаті чого не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху і скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander» р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 (позивач). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Позивач зазначає, що діями ОСОБА_1 позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 327 127,36 грн. згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №193/05-200, складеного СПД ФОП ОСОБА_3 (сертифікат оціночної діяльності №57/18 від 23.01.2018 р.).

Позовна заява містить вимогу про стягнення з відповідача матеріального збитку в розмірі 327 127,36 грн. та 2500,00 грн. витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 3296,27 грн.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що автомобіль в пошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди був відчужений позивачем, оскільки відновленню не підлягав, вимоги позову підтримав повністю та просив суд позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 146-149) відповідач зазначив, що відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

За ст. 13 вказаного вище закону учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Підсумовуючи, відповідач вважає, що він звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, оскільки в силу ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як учасник бойових дій, та такий обов`язок повинен бути покладений на МТСБУ.

У відповіді на відзив (а.с. 184-187) позивач не погодився з твердженнями відповідача у відзиві на позовну заяву, зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участі двох незабезпечених транспортних засобів (відповідальність водія «Mitsubishi Outlander» р/н НОМЕР_1 гр. ОСОБА_2 не була застрахована), відтак, транспортний засіб «Mitsubishi Outlander» р/н НОМЕР_1 не відповідає вимогам п. 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому МТСБУ не відшкодовує збиток. Разом з тим, сума збитку становить 327 127,36 грн., тобто більше ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), який відшкодовує оцінену шкоду в межах страхових сум, відтак, навіть якщо припустити, що МТСБУ відшкодує збиток, то він відшкодовується в межах зазначеного ліміту, а розмір збитку перевищує ліміт відшкодування.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у прядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2020 р., яка набрала законної сили 22 вересня 2020 р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на правопорушника накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 32).

Постановою судді у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 26 квітня 2020 року о 12.15 год. у м. Дніпро по вул. Андрійченка в районі будинку № 44, керуючи автомобілем «ВАЗ» р/н НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, в результаті чого не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander» р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода.

Автомобіль «Mitsubishi Outlander» р/н НОМЕР_1 належав ОСОБА_2 на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 1249 (а.с. 13).

Станом на дату розгляду справи судом транспортний засіб «Mitsubishi Outlander» р/н НОМЕР_1 не належить позивачу; даний факт встановлений судом на підставі пояснень представника позивача в судовому засіданні 07.12.2021 р., суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності даної обставини (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №193/05-200, складеного СПД ФОП ОСОБА_3 (сертифікат оціночної діяльності №57/18 від 23.01.2018 р.)., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 327 127,36 грн. (а.с.14-30).

Відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 83), яке видане 19.03.2015 р.

Завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитки не відшкодовані.

Правовідносини виникли між учасниками справи із відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та регулюються ч. 1 ст. 22, ч. 1 та ч. 2 ст. 180, ч.ч. 1 та 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1188, ч. 2 ст. 1192 ЦК України, ст. 13, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за особою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ч. 6. ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч.ч.1 та 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

За ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Не зважаючи на те, що вина відповідача у завданні шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (позивачу) встановлена постановою судді від 11.09.2020 р. (а.с. 32), та визначений розмір завданої матеріальної шкоди не оспорений, на переконання суду, не є слушними доводи позивача в частині покладення на відповідача обов`язку з відшкодування вказаних збитків, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Офіційне тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 наведене в Рішенні Конституційного Суду № 7-рп/2014 від 23.12.2014: в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Як встановлено судом, відповідач є учасником бойових дій, відтак, він звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України; відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Положеннями ст.ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Стосовно посилання представника позивача на те, що обидва транспортні засоби («Mitsubishi Outlander» р/н НОМЕР_1 та «ВАЗ» р/н НОМЕР_2 ) не є забезпеченими в розумінні п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (згідно з даною правовою нормою забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована) та навіть за умови відшкодування МТСБУ збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач, розмір збитків (327 127,36 грн.) перевищує розмір страхової суми (130 000,00 грн.), то дані посилання не спростовують наведених вище висновків суду.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_1 не є належним відповідачем в даній справі.

Можливість ефективного захисту прав у судовому порядку є запорукою дотримання принципу верховенства права та виконання вимог ст. 15 ЦК України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині доступу до справедливого суду та забезпечення права на ефективний засіб юридичного захисту.

Згідно ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідного клопотання з боку представника позивача заявлено не було; суд з власної ініціативи позбавлений можливості на вчинення зазначеної процесуальної дії, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 51 ЦПК України.

Щодо розміру збитків, то поза увагою позивача також залишилося те, що за ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками ж, в свою чергу, є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

За ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Отже, виходячи зі змісту приписів чинного ЦК України, саме на кредитора покладається тягар доказування розміру збитків.

Втім, позивач в особі представника, пояснюючи про відчуження позивачем залишків пошкодженого транспортного засобу, оскільки транспортний засіб не підлягав відновленню, виявив необізнаність з приводу суми, яка була отримана позивачем в результаті такого відчуження, вважаючи зазначене неістотним.

Частина друга статті 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Наведені позивачем витрати, а саме їх розмір, віднесені до ймовірних витрат, вони не є тими збитками, на відшкодування яких у розумінні ст. 22 ЦК України, має право особа за умови порушення її цивільного права, за умови відчуження залишків пошкодженого транспортного засобу.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи.

З огляду на вищенаведене, підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо розподілу судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України), то суду надані докази про сплату позивачем при зверненні до суду судового збору (а.с. 35); оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст. 76-80, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 17 грудня 2021 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї