14.12.21
Провадження № 2/235/1804/21
Справа № 235/5523/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 грудня 2021 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Придворової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області, ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 .

Починаючи з 30.10.1987 року по день смерті її чоловіка вони мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарства.

Після смерті чоловіка залишилось спадкове майно, яке складається з Ѕ частини трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала його на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого 20.03.2002 року.

Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріуса, яка їй повідомила, що їй необхідно звернутись до суду щодо вирішення питання визнання права власності на спадкове майно, оскільки на момент смерті чоловіка він був зареєстрований за іншою адресою та вона пропустила строк для прийняття спадщини, нотаріусом була видана постанова від 09.07.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановлено ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що вона постійно проживала з померлим чоловіком, в тому числі на мент смерті, про що є відповідна довідка, то вважає, що вона прийняла спадкове майно, що належало померлому на момент смерті.

Позивач ОСОБА_1 просила надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2021 року визначено головуючого суддю Філь О.Є.

Ухвалою судді від 10 серпня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання.

27 вересня 2021 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову, в якій вона просила встановити факт її постійного проживання з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

11 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 з тих підстав, що на підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.08.2021 року про витребування інформації щодо відкриття спадщини та кола спадкоємців судом була отримана відповідь приватного нотаріуса про те, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по заяві доньки спадкодавця ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом була відкрита спадкова справа № 50/2021.

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року було задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

01 грудня 2021 року ухвалою суду було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача Покровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади.

З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що дійсно позивач ОСОБА_1 з 1987 року по день смерті її чоловіка ОСОБА_3 постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство.

Заслухавши показання свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатній і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане 22 жовтня 2020 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 9).

Позивач ОСОБА_1 перебувала в юридичному шлюбі з ОСОБА_3 з 15 червня 1977 року (а.с. 10).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач ОСОБА_1 є спадкомцем першої черги після смерті ОСОБА_3 .

Житлова квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_1 про право власності на житло, яке видано 20 березня 2002 року Державним комунальним підприємством «Управління міського господарства» (а.с. 14).

Позивач ОСОБА_1 , яка з 30.10.1987 року зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з дня вселення до квартири проживала в ній спільно з чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день його смерті, що підтверджується довідкою № 01-12/2833 від 29.06.2021 року, яка видана Комунальною установою Покровський координаційний комітет самоорганізації населення (а.с. 11), та показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були допитані в судовому засіданні.

09 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась з заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Постановою приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Михайленко О.В. від 09 липня 2021 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті померлого ОСОБА_3 , оскільки спадкоємець протягом строку, встановлено ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, підтвердження факту постійного проживання спадкодавця разом із спадкоємцем на день смерті немає (а.с. 7).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за законом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тобто є такою, що прийняла спадщину після ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного поживання із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

Крім того, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам.

Разом з тим у статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , при цьому в задоволенні позовних вимог до Покровської міської ради необхідно відмовити, оскільки Покровська міська ради не є належним відповідачем у справі.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В зазначеному випадку, враховуючи, що на підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.08.2021 року про витребування інформації щодо відкриття спадщини та кола спадкоємців судом була отримана відповідь приватного нотаріуса про те, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по заяві доньки спадкодавця ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом була відкрита спадкова справа № 50/2021, то саме ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволнити в повному обсязі.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 (факт своєчасного прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області відмовити.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті. Повний текст рішення складено 14 грудня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Покровська міська рада Донецької області, , місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, 11.

Відповідач 2: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя О.Є.Філь