Справа № 183/5138/16
№ 2/183/41/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши, у відкритому судовому засідання, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме приміщення школи за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити їй Ѕ приміщення вказаної школи та виділити Ѕ частину цього ж приміщення ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 1988 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , про що у Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 19 березня 1988 року зроблено запис за № 252, а також підтверджується свідоцтвом про шлюб. З 2015 року шлюбні відносини між ними були фактично припинені та, не дивлячись на спільне проживання в одному будинку, спільного господарства не ведуть, однією родиною не проживають.

За час шлюбу, у 2007 році, ними у власність було набуте нерухоме майно, а саме приміщення школи за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17222385, виданим 26 грудня 2007 року Новомосковським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», яке на думку позивача, є спільною сумісною власністю подружжя.

У зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а також відмовою відповідача від добровільного поділу майна, у ОСОБА_1 виникла необхідність на поділ майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності, у зв`язку з чим вона змушена звернутись з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 16 вересня 2016 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

20 вересня 2016 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 26 вересня 2016 року відкрито провадження по справі.

20 вересня 2016 року до суду надійшла заява від позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна.

Ухвалою суду від 26 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, та накладено арешт Ѕ частину спірного нерухомого майна.

Представником відповідача в судовому засіданні до розгляду справи по суті подано заяву про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 16 лютого 2017 року клопотання задоволене, призначено у справі експертизу.

08 червня 2017 року справу повернуто до суду першої інстанції з експертної установи з повідомленням про неможливість проведення експертизи з підстав відсутності оплати її вартості.

20 вересня 2017 року представником відповідача подано докази сплати вартості проведення експертизи та заявлено клопотання про направлення справи до експертної установи для проведення експертизи.

22 січня 2019 року на адресу суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

27 серпня 2020 року на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить, з урахуванням висновків експерта, здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином:

-Виділити ОСОБА_3 Ѕ частину нежитлових будівель і споруд загальною вартістю 377 910 (триста сімдесят сім тисяч дев`ятсот десять) гривень, а саме: частину прибудови літ. «А1-1», нежитлову будівлю складу літ. «А-1», прибудову літ. «а-1», прибудову літ. «А4-1» з наступними приміщеннями: 1. В прибудові літ. «А1-1»: 1-1 (38,0 м2) аптечний склад; 1-2 (73,4 м2) аптечний склад; загальною площею 111,4 м2.; 2. В нежитловій будівлі складу літ. «А-1»: 2-3 (47,7 м2) приміщення; 2-4 (62,0 м2) складське приміщення; 2-5 (37,0 м2) коридор; 2-6 (59,1 м2) складське приміщення; 2-7 (69,5 м2) складське приміщення; загальною площею 275,3 м2; 3. В прибудові літ. «а-1»: 2-1 (5,9 м2) коридор; 4. В прибудові літ. «А4-1»: 2-2 (19,5 м2) приміщення; загальною площею по нежитловим приміщенням 412,1 м2; а також надвірні будівлі та споруди: Ганок літ. «а»; Ганок літ. «а1»; Ѕ частина огорожі, ворота, колодязі № 1-3, К, К1.

-Виділити ОСОБА_2 Ѕ частину нежитлових будівель і споруд загальною вартістю 387 330 (триста вісімдесят сім тисяч триста тридцять) гривень, а саме: частину прибудови літ. «А1-1», літ. «А2-1», літ. «А3-1» з наступними приміщеннями: 1. В прибудові літ. «А1-1»: 1-3 (45,6 м2) аптечний склад; 1-4 (96,7 м2) аптечний склад; 1-5 (30,5 м2) аптечний склад; 1-6 (7,5 м2) коридор; 1-7 (9,0 м2) приміщення; 1-8 (5,0 м2) кладова; 1-9 (3,5 м2) вбиральня; загальною площею 197,8 м2; 2. В прибудові літ. «А2-1»: 3-1 (74,4 м2) складське приміщення; 3-2 (17,0 м2) топочна; 3-3 (1,2 м2) комора; 3-4 (1,5 м2) комора; загальною площею 175,4 м2; 3. В прибудові літ. «А3-1»: 3-5 (37,0 м2) складське приміщення; а також наступні надвірні будівлі та споруди, в тому числі загального користування: Ганок літ. «а2»; Ганок літ. «а3»; Ганок літ. «а4»; Будівля охорони літ. «А-1»; Ѕ частина огорожі, ворота, колодязі № 1-3, К, К1.

В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 19 березня 1988 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, про що книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 19 березня 1988 року зроблений відповідний запис № 252, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 3).

В період шлюбу, 24 листопада 2007 року Новомосковським районним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за реєстраційним номером 4288709 було зареєстроване право власності на приміщення школи за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17222385 від 26 грудня 2007 року (а.с. 7-8).

Підставою для реєстрації права власності на приміщення школи стало рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2007 року по справі № 2-5126/07 (а.с. 4-5).

Правовідносини щодо поділу майна подружжя врегульовані наступними нормами закону.

Так, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя» містяться роз`яснення про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначеними вище документами стверджується, що спірне нерухоме майно набуте чоловіком та дружиною в період їх шлюбу, а тому повинно бути визнане спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до положень Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4738/4739-17 від 26 грудня 2018 року (а.с. 104-120), здійснити виділ двох ідеальних частин нерухомого майна не є можливим. На розгляд суду були запропоновані 2 варіанти розділу нежитлової будівлі АДРЕСА_1 між позивачем та відповідачем по Ѕ частині. Згідно з варіантом № 1 вартість приміщень співвласника № 1 разом з надвірними будівлями та спорудами становить 453 077,50 грн., що на 70 457,50 грн. більш ідеальної частки, а вартість приміщень співвласника № 2 разом з надвірними побудовами та спорудами становить 312 162,50 грн., що на 70 457,50 грн. менш ідеальної частки. Згідно з варіантом № 2 вартість приміщень співвласника № 1 разом з надвірними будівлями та спорудами становить 387 330,00 грн., що на 4 710,00 грн. більш ідеальної частки, а вартість приміщень співвласника № 2 разом з надвірними побудовами та спорудами становить 377 910,00 грн., що на 4 710,00 грн. менш ідеальної частки.

Від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій ОСОБА_1 просила суд застосувати другий варіант, запропонований експертним висновком (а.с. 142-143).

Відповідач 25 січня 2021 року надав до суду заяву, в якій зазначені позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. ст. ст.ст. 12, 76, 81, 89, 200, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_1 Ѕ частину нежитлових будівель і споруд загальною вартістю 377 910 (триста сімдесят сім тисяч дев`ятсот десять) гривень, а саме: частину прибудови літ. «А1-1», нежитлову будівлю складу літ. «А-1», прибудову літ. «а-1», прибудову літ. «А4-1» з наступними приміщеннями: 1. В прибудові літ. «А1-1»: 1-1 (38,0 м2) аптечний склад; 1-2 (73,4 м2) аптечний склад; загальною площею 111,4 м2.; 2. В нежитловій будівлі складу літ. «А-1»: 2-3 (47,7 м2) приміщення; 2-4 (62,0 м2) складське приміщення; 2-5 (37,0 м2) коридор; 2-6 (59,1 м2) складське приміщення; 2-7 (69,5 м2) складське приміщення; загальною площею 275,3 м2; 3. В прибудові літ. «а-1»: 2-1 (5,9 м2) коридор; 4. В прибудові літ. «А4-1»: 2-2 (19,5 м2) приміщення; загальною площею по нежитловим приміщенням 412,1 м2; а також надвірні будівлі та споруди: Ганок літ. «а»; Ганок літ. «а1»; Ѕ частина огорожі, ворота, колодязі № 1-3, К, К1.

Виділити в натурі ОСОБА_2 Ѕ частину нежитлових будівель і споруд загальною вартістю 387 330 (триста вісімдесят сім тисяч триста тридцять) гривень, а саме: частину прибудови літ. «А1-1», літ. «А2-1», літ. «А3-1» з наступними приміщеннями: 1. В прибудові літ. «А1-1»: 1-3 (45,6 м2) аптечний склад; 1-4 (96,7 м2) аптечний склад; 1-5 (30,5 м2) аптечний склад; 1-6 (7,5 м2) коридор; 1-7 (9,0 м2) приміщення; 1-8 (5,0 м2) кладова; 1-9 (3,5 м2) вбиральня; загальною площею 197,8 м2; 2. В прибудові літ. «А2-1»: 3-1 (74,4 м2) складське приміщення; 3-2 (17,0 м2) топочна; 3-3 (1,2 м2) комора; 3-4 (1,5 м2) комора; загальною площею 175,4 м2; 3. В прибудові літ. «А3-1»: 3-5 (37,0 м2) складське приміщення; а також наступні надвірні будівлі та споруди, в тому числі загального користування: Ганок літ. «а2»; Ганок літ. «а3»; Ганок літ. «а4»; Будівля охорони літ. «А-1»; Ѕ частина огорожі, ворота, колодязі № 1-3, К, К1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості будівель та спору у розмірі 4710 гривень (чотири тисячі сімсот десять гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.