Постанова

Іменем України

01 грудня2021 року

м. Київ

справа № 161/9054/20

провадження № 61-7326св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона разом зі своєю сім`єю проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності її матері ОСОБА_3 .

Вказувала на те, що її сусідка ОСОБА_2 , яка проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , встановила на межі суміжних земельних ділянок паркан із металевого профілю з порушенням будівельних та санітарних норм, шо призвело до недостатнього освітлення та провітрювання земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, в якому проживає її родина.

Також зазначала, що паркан із металевого профілю має неестетичний вигляд, так як він облаштований із іржавих металевих конструкцій, які не пофарбовані.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, зобов`язавши відповідача знести огорожу з металевого профілю на межі земельних ділянок між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а тому їй не належить і право на пред`явлення негаторного позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою шляхом знесення ОСОБА_2 огорожі з металевого профілю на межі земельних ділянок між житловим будинком АДРЕСА_2 і житловим будинком АДРЕСА_1 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 хоч і не є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , але має законне право володіння майном та має право також вимагати усунення перешкод у користуванні цим майном.

Установивши, що огорожа з металевого профілю на межі суміжних земельних ділянок облаштована з порушенням Державних будівельних норм, що призвело до незабезпечення інсоляції житлових будинків і провітрювання суміжних територій, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для знесення ОСОБА_2 огорожі з металевого профілю на межі земельних ділянок між житловим будинком АДРЕСА_3 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У квітні 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі, оскільки вона не є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції встановив висоту металевої конструкції, що зведена на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , на підставі висновку експерта, який є сумнівним.

Позивач не довела та не надала доказів на підтвердження того, що зведення металевої огорожі призвело до незабезпечення інсоляції житлових будинків і провітрювання суміжних територій.

Також апеляційний суд не звернув увагу на те, що територію її земельної ділянки визначає і відділяє від земельної ділянки ОСОБА_3 бетонна секційна огорожа, про яку йдеться у висновку експерта, яка знаходиться на межі суміжних земельних ділянок. У той час як металева конструкція, експертиза щодо якої здійснювалась на замовлення позивача, знаходиться на певній відстані від бетонної огорожі, тобто не на межі суміжних земельних ділянок, а тому на неї не поширюється норма щодо висоти огорожі, яка визначена пунктом 6.7 ДБН В.2.2-5:2011.

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що адвокат Лялюга Л. В., яка надавала правову допомогу позивачу у суді апеляційної інстанції, не надала ордер про надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції.

Підставами касаційного оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,

а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду

від 17 квітня 2018 року у справі № 926/226/17, від 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц (провадження № 61-9445св18); суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 проживає та зареєстрована у житловому будинку АДРЕСА_1 , власником якого є її мати ОСОБА_3 .

На межі сусідніх земельних ділянок по АДРЕСА_2 (землекористувач ОСОБА_2 ) та по АДРЕСА_1 встановлено дві огорожі:

- залізобетонна декоративна секційна огорожа висотою 1,8 м на бетонному цоколі та частина огорожі з сітки-рабиці на металевих стовпчиках на бетонному цоколі висотою 1,6 м у північній частині (ближче до житлового будинку АДРЕСА_1 );

- суцільна металева огорожа з металопрофілю світлого кольору на металевому каркасі (зі сторони житлового будинку АДРЕСА_2 ). Дана огорожа встановлена ярусами, з збільшенням висоти (уступами) з півдня на північ.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 серпня 2020 року, проведеної товариством «Експерт Інвест» за зверненням ОСОБА_1 , висота встановленої з металевого профілю огорожі на межі сусідніх земельних ділянок по АДРЕСА_2 і по АДРЕСА_1 становить від 1,85 м в південній частині домоволодінь до 2,5 м в північній частині домоволодінь.

Відповідно до пункту 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2019, пункту 6.7 ДБН В.2.2-5:2011 висота огорожі на межі суміжних земельних ділянок не повинна перевищувати 2,0 м від рівня землі. Конструкція огорожі має забезпечувати нормативну інсоляцію житлових будинків та провітрювання суміжних територій. При цьому проектування огорожі необхідно виконувати згідно із стандартами, каталогами сертифікованих виробів, проектами індивідуального проектування.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

ОСОБА_1 , яка є користувачем житлового будинку АДРЕСА_1 (право користування як вид речових прав на чуже майно, стаття 395 ЦК України), має право на захист цього права, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України), а отже, згідно зі статтею 391 ЦК України (глава 29), має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування майном, зокрема, шляхом пред`явлення негаторного позову.

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з пунктом 9 частини першої, частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до пунктів 1-3 частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Затвердження правил благоустрою територій населених пунктів відповідно до статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» належить до повноважень сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до пункту 6.1.34 ДБН-Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх земельних ділянок допускається огороджувати. Висоту огорожі слід встановлювати згідно з вимогами та правилами благоустрою населеного пункту. Встановлення огорожі не може погіршувати інсоляцію житлових будинків на суміжних територіях.

Відповідно до положень пункту 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. При цьому висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 серпня 2020 року, проведеної товариством «Експерт Інвест» за зверненням ОСОБА_1 , висота встановленої з металевого профілю огорожі на межі сусідніх земельних ділянок по АДРЕСА_2 і по АДРЕСА_1 становить від 1,85 м в південній частині домоволодінь до 2,5 м в північній частині домоволодінь.

Відповідно до пункту 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2019, пункту 6.7 ДБН В.2.2-5:2011 висота огорожі на межі суміжних земельних ділянок не повинна перевищувати 2,0 м від рівня землі. Конструкція огорожі має забезпечувати нормативну інсоляцію житлових будинків та провітрювання суміжних територій. При цьому проектування огорожі необхідно виконувати згідно із стандартами, каталогами сертифікованих виробів, проектами індивідуального проектування.

Установивши, що огорожа з металевого профілю на межі суміжних земельних ділянок облаштована з порушенням Державних будівельних норм, що призвело до незабезпечення інсоляції житлових будинків і провітрювання суміжних територій, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для знесення ОСОБА_2 огорожі з металевого профілю на межі земельних ділянок між житловим будинком АДРЕСА_2 і житловим будинком АДРЕСА_1 .

Посилання ОСОБА_2 як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 926/226/17, від 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц (провадження № 61-9445св18), не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Порушень судом норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, Верховний Суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець