КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 760/9146/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1406/2021Головуючий у суді першої інстанції - Оксюта Т.Г. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Мостова Г.І.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 21.09.2013 ВДРАЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1994.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що через розбіжності у поглядах на життя між нею та відповідачем виникали непорозуміння, в зв`язку з чим було втрачено взаємопорозуміння та почуття любові. Шлюбні відносини припинились, спільне господарство не ведеться, відсутній спільний бюджет, проживають окремо, фактично шлюб носить формальний характер. На даний час збереження сім`ї є неможливим, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача (а.с. 1-2).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.08.2020 позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 21.09.2013 ВДРАЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві, за актовим записом № 1994 (а.с. 24-25).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції розглянув дану справу в спрощеному провадженні без виклику сторін, чим відступив від принципу змагальності. Крім того, не взяв до уваги те, що сторони по справі продовжують проживати в одному помешканні та ведуть спільне господарство, спільно виховують сина.

Також зазначає, що його не було повідомлено про наявність справи в суді, не було завчасно вручено копію позовної заяви з додатками, чим порушено конституційне право відповідача на участь в судовому розгляді та не забезпечення можливості надання суду доказів на спростування доводів позивача (а.с. 29-33).

06.10.2020 ОСОБА_2 подано заперечення, в якому вказує на те, що вона з відповідачем проживала за однією адресою та на одній житловій площі за спільним бажанням, щоб до моменту прийняття рішення про розірвання шлюбу не перешкоджати ОСОБА_1 бачити та приймати участь у вихованні сина, а також надати відповідачу час на пошук житла, та намагалися піти на примирення.

Разом з тим, вказує, що шлюб існував формально, рішення ОСОБА_2 щодо розлучення було бажаним та неголослівним, отже, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, тому подальше примирення та подружнє життя є неможливим. На даний час між сторонами виникають постійні конфліктні ситуації та сварки, які негативно впливають на моральний та емоційний стан ОСОБА_2 , також перестали підтримувати подружні стосунки (а.с. 45-46).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги, просила її відхилити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за його відсутності, оскільки неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача та моральним засадам суспільства. При цьому, суд зазначав, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 . Позов обґрунтовувала тим, що шлюбні відносини між подружжям припинились, спільний побут не ведеться, подружжя проживає окремо (а.с. 1-3).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 16).

Копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви направлялось відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу, зазначену у позові, однак конверт повернувся із зазначенням «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 20).

21.08.2020 Солом`янський районний суду м. Києва постановив рішення про задоволення позову та розірвав шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 24-25).

Отже, суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення без належного повідомлення відповідача по справі, що є порушенням норм процесуального права, а саме ч. 2 ст. 43 ЦПК України, та у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

При вирішенні справи по суті, судом апеляційної інстанції встановлено, що 21.09.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. У шлюбі народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10, 22).

Через розбіжності у поглядах на життя між подружжям виникали непорозуміння та втратилось почуття любові. На момент звернення до суду із даним позовом ОСОБА_2 вказувала на те, що шлюбні відносини між подружжям припинилися, спільне господарство не ведеться, відсутній спільний бюджет. Вони з відповідачем проживають в одній квартирі до прийняття судом рішення по справі. За домовленістю між сторонами, відповідач продовжував проживати в квартирі разом із позивачкою, щоб мати можливість бачити та приймати участь у вихованні сина, а також мати час для пошуку іншого житла.

В суді апеляційної інстанції, позивач зазначила, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, їх поновлення вважає неможливим та недоцільним.

Згідно з частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, у частині 1 якої визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Аналізуючи норми діючого законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Клопотання відповідача про виклик свідків, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного. Зазначені особи дійсно можуть підтвердити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в одній квартирі, разом з тим, відомості щодо ведення спільного господарства та підтримання шлюбних стосунків між подружжям не може бути підтверджено свідками, оскільки така інформація має особистий характер.

Доводи апелянта про надання часу для примирення подружжя є безпідставними виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Крім того, надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Щодо доводів ОСОБА_1 про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, слід зазначити наступне.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15.01.2020, ГУ від 07.02.2020, який набрав законної чинності 08.02.2020 ч. 6 ст. 19 ЦПК України доповнено п. 4, в якому зазначено, що малозначними справами є справи про розірвання шлюбу.

Таким чином, дана справа може бути розглянута в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

За таких обставин, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, оскільки примушування позивача до шлюбних відносин суперечить нормам цивільного законодавства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 21 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1994.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 16 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

Г.І. Мостова