Справа № 461/2613/19
Провадження № 2-др/463/37/21
09 грудня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді - Леньо С.І
з участю секретаря - Станько Р.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Перунова Віктора Володимировича про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про відшкодування вартості недоврахованої електричної енергії -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» вартість недоврахованої електричної енергії в сумі 335 802,14 грн.
В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що відповідач є власником приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та ним було здійснено самовільне підключення до електроустановок позивача, що підтверджується Актом про порушення від 31.10.2018, чим порушено пункти 1.2.1., 2.3.3., 5.5.5, 7.6, 8.2.4., 8.2.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії. На підставі складеного Акту позивачем було прийнято рішення про визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем «Правил роздрібного ринку електричної енергії», оформлене Протоколом № 032605-ЛОЕ від 12.12.2018 та здійснено нарахування вартості неврахованої електричної енергії в сумі 335 802,14 грн., на підставі п. 2.6. Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої Постановою НКРЕ від 04.05.2006 N 562. Відповідач в добровільному порядку кошти не сплатив, а тому просив стягнути вказану суму.
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04 листопада 2021 року в позові Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (м. Львів, вул. Козельницька, 3, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), третя особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про відшкодування вартості недоврахованої електричної енергії в сумі 335 802,14 грн.- відмовлено.

До звершення розгляду справи в судовому засіданні 04.11.2021 у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник відповідача зробив відповідну заяву щодо необхідності вирішення питання про судові витрати, зокрема, про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, з приводу чого відповідні докази будуть подані ним після проголошення судового рішення.

Як наслідок, під час ухвалення рішення суд не вирішував питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які поніс відповідач.

10.11.2021 представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, долучивши копії договору про надання правової допомоги №15/05 від 15.05.2019, який укладено між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «СТАТУС-КВО» в особі керуючого партнера Перунова В.В., додаток №1 до даного договору від 15.05.2019 та акт про надання юридичних послуг від 08.11.2021, який підтверджує надання вказаних послуг. Загальний розмір таких витрат становить 17 000 грн., які просить стягнути з позивача.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд призначив судове засідання.

Відповідач не погодився та в особі свого представника подав письмові заперечення проти таких витрат. Зазначає, що послуги, які надавались адвокатом не підтверджені жодними доказами, є не співмірними з наданими послугами, що свідчить про маніпуляцію нормами процесуального закону, крім того протягом всього періоду судового розгляду даної справи ні відповідач ні його представник не заявляли жодних судових витрат на правову допомогу.

В судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у їх відсутності, що відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне.

Згідно ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

У частині першій ст. 134 ЦПК України закріплено правило, згідно якого разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. ч. 4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому з огляду на положення ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначенні його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Конструкція цієї норми, яка визначає її юридичний зміст свідчить про те, що суд має право, а не обов`язок відмовити стороні у відшкодуванні судових витрат у випадку неподання нею попереднього розрахунку.

В першій заяві по суті позивач не наводив попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи під час розгляду справи адвокатом Перуновим В.В. за весь період його участі в розгляді даної справи подано лише одне пояснення з долученням одного доказу понесення витрат, також до переліку наданих юридичних послуг, зокрема включено пункт «Добирання від місця здійснення адвокатської діяльності до місця судового розгляду справи», яка жодним чином не підтверджена як і інші пункти в переліку, відтак суд приходить до висновку про штучне збільшення позивачем розміру судових витрат.

Крім того, суд враховує також той факт, що серед іншого при прийнятті рішення про відмову в задоволенні позову судом констатовано, що самим позивачем не було надано суду у встановлені законом строки допустимих та належних доказів самовільного підключення відповідача до електроустановок позивача, тому судом було відмовлено в задоволенні позову.

З врахуванням наведеного суд постановляє в даній справі додаткове рішення та відмовляє відповідачу у стягненні витрат на правничу допомогу в розміні 17 000 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 260, 270 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про відшкодування вартості недоврахованої електричної енергії.

Відмовити відповідачу ОСОБА_1 у стягненні з позивача Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Леньо С.І