Справа № 350/658/19
Провадження № 2/350/20/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Максиміва І.В.

з участю секретаря Видойник І.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та визнання права на довічне проживання,

ВСТАНОВИВ:

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_2 просить визнати відповідачку ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування належною йому квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку у квартирі.

В обгрунтування позовних вимог, позивач покликається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , у якій він проживає разом з своєю сім`єю. Крім нього, у квартирі зареєстрована, але фактично не проживає з 2006 року його баба ОСОБА_3 . Всі витрати по обслуговуванню квартири та сплаті комунальних платежів він несе сам, що ставить його у важке матеріальне становище. Реєстрація відповідачки в квартирі перешкоджає йому отримувати субсидію на житло. У добровільному порядку відповідачка знятися з реєстрації в будинку не бажає, оскільки тривалий час проживає за кордоном, чим порушує його майнові права.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом у якому просить визнати за нею право на житло та довічне користування у квартирі АДРЕСА_1 . Крім цього, просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 для постійного проживання та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог за зустрічним позовом позивачка покликається на те, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою похилого віку. ЇЇ син ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшло спадкове майно, а саме 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира була приватизована на підставі рішення виконкому Рожнятівської сільської ради № 40 від 11 листопада 1998 року на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних долях без зазначення часток.

Після смерті сина ОСОБА_4 , вона перебуваючи у стані стресу, нібито надала відмову від прийняття спадщини, попри те, що мала право на обов`язкову частку у спадщині. Тому ОСОБА_2 отримав свідоцтво про спадщину по закону, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Крім цього, перебуваючи у стані стресу після смерті сина ОСОБА_4 , 29 липня 2005 року вона надала довіреність, якою уповноважила невістку - дружину покійного сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подарувати належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , внукові ОСОБА_2 .

Вказана довіреність видана строком на три роки і про можливість передоручення у ній не зазначено. Проте, вручну, невідомою особою, без підпису, вчинено напис "з правом передовір`я". Після видачі вказаної довіреності вона виїхала за кордон на роботу та не знала про подальші дії щодо реалізації довіреності.

На цій підставі 23 березня 2006 року ОСОБА_5 надала довіреність, якою від її ОСОБА_3 імені уповноважила ОСОБА_6 на вчинення аналогічних дій щодо дарування вказаної частки квартири. У цей же день, 23 березня 2006 року, дарувальник ОСОБА_3 від імені якої діяв ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дар 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчено 23.03.2006 року нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д. за реєстровим номером № Д-224.

Таким чином, з 23 березня 2006 року ОСОБА_2 , який на той час був неповнолітнім, став власником вказаної квартири.

Проте, незважаючи на те, що вона подарувала належну їй частку у вказаній квартирі ОСОБА_2 , вона продовжувала ставитись до вказаного майна, як до свого житла та постійно проживала в ньому. Однак, з 2018 року відповідач ОСОБА_2 , усвідомлюючи відсутність у неї іншого житла, почав вчиняти дії щодо безпідставного створення перешкод у користуванні цим майном, які полягали в тому, що останній не допускав її до проживання у цьому житлі, а в подальшому розмістив на дверях квартири замки, чим вчинив їй перешкоди у доступі до житла.

З 2018 року, через відсутність іншого житла, вона змушена проживати в інтернаті для людей похилого віку, за що її дочка ОСОБА_7 сплачує по 8000 гривень щомісяця.

Таким чином, вона не проживає у вищевказаній квартирі не за власним бажанням, а в силу перешкод створених відповідачем ОСОБА_2 . Зокрема, 09 серпня 2018 року зафіксовано факт протиправного вчинення перешкод у користуванні житлом, внаслідок чого доступ до житла було вчинено примусово шляхом використання ОСОБА_7 сокири. Постановою Рожнятівського районного суду від 10.08.2018 року її дочку ОСОБА_7 було визнано невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, та встановлено, що вона тобто ОСОБА_3 має право на проживання у цьому житлі. Однак, в подальшому вчинення перешкод продовжувалось і на даний час вона знята з реєстрації у вказаній квартирі.

Оскільки в позасудовому порядку даний спір вирішити не можливо, тому вона змушена звернутися в суд з даним позовом.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник - адвокат Хоптій М.В. у судове засідання не з`явилися повторно. Останній неодноразово направляв суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю та у звязку із запровадженням в Україні карантинних заходів, востаннє подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи 08.02.2021 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Івасишин З.З., просила відмовити у задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_3 - адвоката Хоптія М.В. про відкладення розгляду справи, з огляду на те, що останній навмисно затягує розгляд справи направляючи на адресу суду безпідставні клопотання про відкладення розгляду справи, зокрема і з приводу введення в Україні карантинних заходів і неможливість з`явитися до суду через поширення інфекційних захворювань викликаних гострою респіраторною хворобою COVID 19, в той час як сторона позивача постійно являється в судові засідання без будь-яких перешкод, тому вона наполягає на розгляді справи без участі сторони відповідача.

Крім цього, представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги за первісним позовом підтримала повністю покликаючись на викладені в позовній обставини, та пояснила, що позивач ОСОБА_2 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 де проживає разом зі своєю дружиною та малолітнім сином. 1/2 частина вказаної квартири перейшла ОСОБА_2 у власність у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 , при цьому відповідачка ОСОБА_3 відмовилася від своєї обов`язкової частки у спадщині на користь внука, тобто позивача ОСОБА_2 , а належну їй 1/2 частину вищевказаної квартири добровільно подарувала ОСОБА_2 , так як не мала наміру проживати у квартирі надалі. Відповідачка ОСОБА_3 у даному житлі не проживає з 2006 року, так як разом з дочкою ОСОБА_7 виїхала на постійне місце проживання в Республіку Чехія. У 2017 році ОСОБА_3 єдиний раз приїжджала у квартиру позивача для того, щоб забрати свої речі, а у 2018 році приїжджала в Україну з метою виготовлення закордонного паспорта через те, що в неї закінчилася посвідка на проживання за кордоном. Крім цього вказала, що посилання відповідачки ОСОБА_3 на те, що вона вимушено перебуває у інтернаті для людей похилого віку в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради не відповідає дійсності, оскільки такого інтернату взагалі не існує, а дана обставина є вигадкою саме її представника.

У зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та визнання права на довічне проживання представник позивача просила відмовити, оскільки позивач ОСОБА_2 жодних перешкод у користуванні належним йому на праві власності житлом не чинив, а посилання відповідачки на те, що у 2018 році ОСОБА_2 чинив їй перешкоди у користуванні житлом не відповідає дійсності, оскільки в спірну квартиру незаконно намагалася увійти саме її дочка ОСОБА_7 а не ОСОБА_3 , з приводу чого була відповідна постанова суду у справі про адміністративне правопорушення. Саме дочка відповідачки ОСОБА_7 , яка проживає за межами України, намагається усунутися від догляду за престарілою матір`ю і намагається обов`язки по її утриманню покласти на внука ОСОБА_2 , який вже є повнолітнім і має свою сім`ю.

Оскільки представник відповідачки в судове засідання не з`являвся неодноразово, ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2020 року явка відповідачки ОСОБА_3 в судове засідання була визнана обов`язковою, з метою безпосереднього її допиту, а також повного та всебічного з`ясування обставин справи, проте остання в судове засідання не з`явилася повторно, жодних заяв чи клопотань про неможливість явки до суду не подавала.

Суд, проаналізувавши всі клопотання представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_9 про відкладення розгляду справи, доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії та відповідає завданню цивільного судочинства.

Суд вважає, що запровадження в Україні карантинних заходів не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, оскільки під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби, учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема і поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Однак як відповідачка ОСОБА_3 , так і її представник ОСОБА_9 , таким правом не скористалися.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо належним чином повідомлений учасник справи або його представник повторно не з`явилися в судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника.

Таким чином, суд вважає повторну (неодноразову) неявку відповідачки ОСОБА_3 та її представника - адвоката Хоптія М.В. зловживанням процесуальними правами, яка спрямована на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи по суті.

В результаті такої поведінки сторони відповідача, порушується право сторони позивача на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, яке ґарантоване чинним національним та міжнародним законодавством.

З огляду на те, що неодноразове відкладення судових засідань у зв`язку із клопотаннями представника відповідачки, зокрема і з приводу введення в Україні карантинних заходів і неможливість з`явитися до суду через поширення інфекційних захворювань викликаних гострою респіраторною хворобою COVID 19, призводить до порушення визначеного законом, а також розумного строку розгляду справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутністі відповідачки ОСОБА_3 та її представника - адвоката Хоптія М.В., які належним чином були повідомлені судом про час і місце розгляуд справи.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 6).

У належній позивачу квартирі зареєстрована відповідачка по справі ОСОБА_3 , однак у даній квартирі не проживає, що підтверджується копією будинкової книги, актами обстеження квартири АДРЕСА_1 , складених комісією Рожнятівської селищної ради від 15.11.2017 року та 04.03.2019 року (т. 1 а.с. 7-12).

З копії відомості про забезпечення житловою площею № 2232 від 11 грудня 2017 року, виданої Рожнятівською селищною радою вбачається, що відповідачка ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 , не проживає (т. 2 а.с. 53, 94).

З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Рожнятівським управлінням житлово-комунального господарства 28.11.1998 року, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 в рівних долях належала ОСОБА_3 та її синові ОСОБА_4 - батькові ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 193).

З копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 9901224 від 21.02.2006 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях по 1/2 частині належала квартира АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 188).

Згідно довіреності від 29 липня 2005 року посвідченої нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д. вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5 - матір позивача ОСОБА_2 , подарувати належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 188 зворот).

23 березня 2006 року, матір позивача ОСОБА_5 , діючи від імені ОСОБА_3 згідно довіреності від 29.07.2005 року уповноважила ОСОБА_6 подарувати належну ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 192).

23 березня 2006 року дарувальник ОСОБА_3 , від імені якої діяв ОСОБА_6 , подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 23.03.2006 року, посвідченого нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д. та копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 2209219 від 24.03.2006 року (т. 1, а.с. 194, 199).

Позивач ОСОБА_2 з 19 червня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , від якого мають малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.06.2013 року та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.02.2014 року (т. 1 а.с. 90, 227-228).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 23 березня 2006 року являється одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дала суду показання про те, що являється дружиною ОСОБА_2 з яким вони одружилися у 2013 році. У належній її чоловікові ОСОБА_2 квартирі АДРЕСА_1 , вони проживали разом ще до одруження, а саме з 2011 року. З часу її проживання у квартирі, вона жодного разу не бачила відповідачку ОСОБА_3 , остання жодного дня у їх квартирі не проживала і до них не приїжджала. Зі слів її чоловіка ОСОБА_2 їй відомо, що остання проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_7 в Республіці Чехія, куди вона поїхала ще задовго до їхнього одруження. А у 2017 році, коли вона перебувала в Росії у своїх батьків, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 приїжджали з Чехії і забрали з їхньої квартири належні ОСОБА_3 речі, а саме посуд, постіль, білизну. Крім того, у 2018 році ОСОБА_7 , яку вона не знала і жодного разу не бачила, о 5 годині ночі намагалася протиправно, за допомогою сокири, потрапити в їхню квартиру зламавши сокирою замок на вхідних дверях, через що вона змушена була викликати працівників поліції, оскільки перебувала в квартирі з маленькою дитиною тому сильно перелякалася. Однак відповідачки ОСОБА_3 при цьому не було і її вона не бачила. Відповідачка ОСОБА_3 протягом багатьох років до них не приїжджала і у їхньому житлі жодного дня не проживала.

Свідок ОСОБА_13 суду показала про те, що відповідачку ОСОБА_3 добре знає, оскільки остання в минулому була її сусідкою. Їй достовірно відомо, що ОСОБА_3 з 2000 року в селищі Рожнятів не проживає, оскільки разом зі своєю дочкою виїхала на постійне місце проживання в Республіку Чехія. У 2005 році ОСОБА_3 приїжджала на похорон свого сина ОСОБА_14 - батька позивача, та зупинялася на два дні в житлі ОСОБА_2 . Після чого знову виїхала за кордон і з того часу вона її не бачила. У серпні 2019 року вона зустрічала дочку ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , однак про будь-які конфлікти та перешкоди у користуванні квартирою ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_2 їй невідомо.

Будучи раніше допитаною у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що добре знає позивача, оскільки являється дружиною його дядька та часто приходить до них в гості. Їй достовірно відомо, що відповідачка ОСОБА_3 у належній позивачеві квартирі не проживає протягом багатьох років, оскільки тривалий час проживає зі своєю дочкою за кордоном в Республіці Чехія.

Твердження відповідачки ОСОБА_3 про те, що вона не виїжджала за кордон, а постійно проживала в Україні, на підтвердження чого надала копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон у якому відсутні відмітки про перетин кордону, суд оцінює критично, оскільки даний паспорт виданий тільки 27 серпня 2018 року. А з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07.10.2020 року, наданої на запит суду, вбачається, що ОСОБА_3 у період з 01.03.2016 по 31.03.2019 неодноразово перетинала кордон України, останній раз 06 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 67-71, т. 2 а.с. 67).

Крім цього, суд оцінює критично посилання позивачки на те, що у зв`язку з діями позивача на даний час вона змушена проживати у пансіонаті для осіб похилого віку, оскільки надані нею копії заяв ОСОБА_7 на ім`я ФОП ОСОБА_16 від 11.08.2018 року, 16.08.2019 року, копія розписки від 11.08.2018 року, копія договору про надання послуг від 16.08.2019 року належним чином не завірені, не містять відповідних реквізитів сторін. Зокрема договір про надання послуг від 16.08.2019 року не містить підписів договірних сторін, печатки ФОП ОСОБА_16 , не зазначено термін (строк) дії договору (п.7.1. Договору), хоча згідно п. 1.3. Договору зазначено, що виконавець надає замовнику послуги на постійній основі протягом строку дії договору (т. 1 а.с. 77, 77 зворот, 148-154).

Посилання позивачки на той факт, що з початку 2018 року вона змушена була проживати в інтернаті для людей похилого віку, оскільки позивач ОСОБА_2 чинив їй перешкоди у користуванні житлом шляхом розміщення замків на дверях будинку, а також неможливість проживання у вказаній квартирі без стороннього догляду, який не надавався ОСОБА_2 , на думку суду не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Навпаки, з досліджених судом доказів встановлено, що позивач ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1 , а тому вправі розпоряджатися власним житлом на свій розсуд. Відповідачка тривалий час не проживала в житлі позивача без поважних причин, а проживала за кордоном, що вбачається з як з пояснень свідків, актів Рожнятівської селищної ради, так і постанови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2018 року у справі № 350/1501/18 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 173 КУпАП (т. 1 а.с. 196), де остання вказала, що її мати ОСОБА_3 проживає разом з нею у Чехії, але офіційно документи на право проживання на матір не оформлені, а тому на даний час у компетентних органах Чехії вирішується питання щодо надання матері відповідного статусу.

Таким чином, з огляду на досліджені судом докази, встановлено, що відповідачка не проживає у належній позивачу квартирі протягом останніх п`ятнадцяти років, її майна та речей у вказаній квартирі не має, будь-яких інших належних та допустимих доказів про те, що відповідачка не проживає у квартирі позивача з поважних причин сторонами не надано та судом не встановлено.

На думку суду, проживання чи не проживання відповідачки ОСОБА_3 у пансіонаті для осіб похилого віку, значення для вирішення даної справи не має, оскільки судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 не проживає у житлі позивача протягом тривалого часу без поважних причин, її речей у вказаному будинку немає.

За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на житло внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачку ОСОБА_3 слід визнати такою, що втратила право на користування квартирою позивача.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання.

Що стосується зустрічного позову, суд вважає, що даний позов до задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, пред`являючи позов про усунення перешкод у користуванні житлом, позивачка ОСОБА_3 покликається на те, що ОСОБА_2 з 2018 року чинить їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , яка є її єдиним місцем проживання, не допускає її до проживання у цьому житлі, а в подальшому розмістив на дверях квартири замки, чим вчинив їй перешкоди у доступі до житла.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що лише власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, яким позивачка за зустрічним позовом не являється.

Як зазначено вище, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 внаслідок тривалого не проживання у житлі позивача без поважних причин, втратила право на користування таким житлом, а тому підстави для усунення перешкод у користуванні відповідачкою житлом позивача відсутні.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи, що відповідачку ОСОБА_3 суд визнає такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 , а тому вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні вказаним житлом та визнання права на довічне проживання, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та визнання права на довічне проживання, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Максимів І.В.

Повний текст рішення складений 17 лютого 2021 року.