Ухвала

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа 337/853/20

провадження № 61-1643 ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови комісії з припинення діяльності Комунальної установи «Центральна поліклініка № 1» Хортицького району м. Запоріжжя Кемкіної Ірини Михайлівни, треті особи: Комунальна установа «Центральна поліклініка № 1» Хортицького району м. Запоріжжя, Департамент охорони здоров`я Запорізької міської ради, про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до голови комісії з припинення діяльності КУ «Центральна поліклініка № 1» Хортицького району Кемкіної І. М., треті особи: КУ «Центральна поліклініка №1» Хортицького району, Департамент охорони здоров`я Запорізької міської ради, про зобов`язання вчинити дії. Позов обґрунтовано тим, що у період з 03 травня 1977 року до 11 травня 2004 року ОСОБА_1 працювала лікарем терапевтом в КУ «Центральна поліклініка № 1» Хортицького району м. Запоріжжя, яка з 2013 року перебуває на стадії припинення. У зв`язку з реалізацією права на перерахунок пенсії заявник неодноразово особисто та через адвоката зверталася до голови комісії з припинення діяльності зазначеної установи ОСОБА_2 з вимогами надати їй для ознайомлення особові рахунки щодо нарахування заробітної плати за період її роботи в поліклініці та видати їх копії. Однак у відповідь на вказані запити відповідач надавала інші відомості та документи - розрахункові листи, а не копії особових рахунків, які просила надати позивач.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд зобов`язати голову комісії з припинення діяльності КУ «Центральна поліклініка №1» Хортицького району Кемкіну І.М. надати для ознайомлення особові рахунки про нарахування їй заробітної плати за період з 01 січня 1992 року до 31 грудня 1998 року та видати їх копії.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що голова комісії з припинення діяльності Комунальної установи «Центральна поліклініка № 1» Хортицького району м. Запоріжжя ОСОБА_2 не є належним відповідачем, оскільки КУ «Центральна поліклініка № 1» має статус юридичної особи, яка перебуває в процесі припинення, що не позбавляє її цивільної правоздатності та дієздатності. При цьому голова комісії з припинення діяльності вказаної установи є лише особою, яка може представляти її інтереси.

Крім того, суд першої інстанції посилався на те, що наявні в КУ «Центральна поліклініка № 1» Хортицького району м. Запоріжжя особові рахунки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за період її роботи з 01 січня 1992 року до 31 грудня1998 року фактично не містять інформації про нараховану та виплачену їй заробітну плату. Зазначені документи були вручені заявнику, під час судового розгляду справи. Інші документи, які б містили відповідну інформацію, відсутні.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року змінено шляхом виключення з мотивувальної частини рішення висновку суду по суті спору.

У постанові апеляційного суду зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а тому суд першої інстанції помилково мотивував відмову в позові висновками по суті спору.

06 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася доВерховного Суду з касаційною скаргою на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимога немайнового характеру, а саме зобов`язання відповідача надати для ознайомлення особові рахунки щодо нарахування заробітної плати та видати копії цих рахунків. Вирішення наведених позовних вимог не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства України та судової практики.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову та складність зазначеної справи, а також враховано, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Ураховуючи вищевикладене і те, що частина шостої статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перешкодою в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та зумовлено особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людиниу справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови комісії з припинення діяльності Комунальної установи «Центральна поліклініка № 1» Хортицького району м. Запоріжжя Кемкіної Ірини Михайлівни, треті особи - Комунальна установа «Центральна поліклініка № 1» Хортицького району м. Запоріжжя, Департамент охорони здоров`я Запорізької міської ради, про зобов`язання вчинити дії

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець