Номер провадження 22-ц/804/125/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Корчистої О.І., Космачевської Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

представника позивача адвоката Коломієць О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 219/12661/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непраце-здатного сина, з апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року (суддя першої інстанції Хомченко Л.І.),-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернув-ся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Позов мотивований тим, що позивач є сином відповідача, з якого стягу-валися аліменти на його утримання до досягнення повноліття. З часу досягнення ним повноліття відповідач припинив виплату аліментів та добровільно матеріальної допомоги не надає.

Позивач є інвалідом Першої-Б групи з дитинства безстроково та потребує постійного сто-роннього догляду та нагляду. Проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_4 . У зв`язку з інвалідністю перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: помірна розумова відсталість без поведінкових порушень. Також перебуває на диспансерному обліку у лікаря-терапевта з діагнозом: вроджений гіпотеріоз тяжкої форми та потребує дорого-вартісних препаратів для лікування.

Позивач повністю перебуває на утриманні матері, з якою проживає. Відповідач усувається від виконання обов`язків батька по утриманню та наданню матеріальної допомоги непрацездатному повнолітньому сину інваліду 1 групи, що спонукало його звернутися до суду з даним позовом.

На теперішній час він перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі, оскільки не може працювати та не має додаткових коштів на лікування та життя.

Відповідач здоровий, офіційно працевлаштований, утримань за виконавчими листами не має, тому, на думку позивача, його матеріальний стан дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання позивача у розмірі 1/4 частини із його доходу щомісячно.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь щомісячно аліменти на його утримання у розмірі 1/4 із усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь та утримання його повнолітнього непрацездатного си-на ОСОБА_1 аліменти у 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно по-чинаючи з 02 листопада 2018 року на весь період непрацездатності ОСОБА_1 .

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми плате-жу за один місяць.

Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаю-чись на порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити рішення в частині розміру стягнення аліментів та стягнути аліменти, збільшивши частку до 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно на увесь період непрацездатності позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції одностороннє та необ`єктивно було проведено судовий розгляд. В рішенні суд посилається на перебування на утриманні відповідача неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , в той час як на момент ухвалення оскаржуваного рішення вона вже досягла 18 років. Між тим суд обґрунтував свої висновки щодо стягнутих з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частці від отриманого дохо-ду тим, що на утриманні відповідача є неповнолітня дочка, яка повинна бути у рівному матері-альному становищі до позивача. Починаючи з 04 травня 2018 року з часу досягнення позивачем повноліття, відповідач матеріальної допомоги йому не надає, достовірно знаючи про тяжку хворобу та матеріальне становище сина, про його доходи, які він отримує від держави та його повну безстрокову непрацездатність.

Вважає висновки суду щодо розміру стягнутих аліментів у 1/6 частині від усіх видів дохо-дів відповідача незаконними та несправедливими.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Гуревич М.Г., в апеляційній скарзі, не погоджуючись з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 верес-ня 2020 року, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована, тим, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги факт отримання позивачем державної допомоги у розмірі 2 457 грн., що перевищує прожитковий мінімум як для працездатних осіб так і для непрацездатних. При цьому суд, на думку відповідача, помилково послався на правову позицію Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, оскільки предметом позову у тій справі було стягнення аліментів з дитини на утримання непрацездатної матері, що не відповідає предмету позову у справі, рішення у якій оскаржується.

Разом з тим, скаржник зазначає, що позивачем не доведено придбання дороговартісних препаратів для лікування. Також в судовому засіданні судом першої інстанції не досліджувалося питання доходів матері позивача. Суд в рішенні безпідставно послався на те, що вона не працює і не отримує іншого доходу, ніж допомога особі, яка проживає з особою з інвалідністю, яка потребує постійного догляду внаслідок психічного розладу.

Крім того, відповідач звертає увагу апеляційного суду та наполягає, що за вказаних пози-вачем медичних діагнозів він не міг і не може розуміти повною мірою значення, суть та наслід-ки самостійно заявленого позову та змісту укладеного з адвокатом договору про надання пра-вової допомоги, тобто не міг самостійно виступати позивачем у даній справі. Визначення пси-хічного стану позивача є спірним. Відповідне клопотання заявлялося відповідачем в суді пер-шої інстанції, проте судом було безпідставно відхилено. Натомість відповідач зазначає, що він порушив питання про визнання ОСОБА_1 недієздатним, звернувшись з відповідною заявою до Артемівського міськрайонного суду Донецької області. Рішення у цій справі ще не прийня-то, однак воно може вплинути на рішення у справі, яка переглядається апеляційним судом.

На апеляційну скаргу позивача відповідачем ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гуревич М.Г., поданий письмовий відзив, в якому відповідач посилається на те, що молодша дитина відповідача ОСОБА_5 , 2002 року народження дійсно на час розгляду справи досягла повноліття, однак навчається у ДВНЗ «Донбаський державний педагогічний університет» з 01 вересня 2019 року і тому має право на утримання незалежно від того пред`явила вона про це позов чи ні. З огляду на вказане відповідач вважає доводи позивача в апеляційній скарзі в цій частині неспроможними.

Позивачем ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу відповідача на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за ная-вними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та пред-ставник відповідача адвокат Гуревич М.Г. не з`явилися. В матеріалах справи відсутні докази на те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 отримали судову повістку-повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гуревич М.Г. 09 лютого 2021 року отримав судову повістку повідомлення про розгляд справи 17 лютого 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання поштового відправлення (а.с.220, т.2) з огляду на що, відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 вважається повідомленим належним чином.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Про причини неявки у судове засідання 17 лютого 2021 року учасники справи не повідомили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коло-мієць О.В. підтримала доводи апеляційної скарги позивача, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечувала. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апе-ляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відпо-відача ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку з усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 02 лис-топада 2018 року і на увесь період непрацездатності ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходя-чи з того, що позивач має важке захворювання, потребує лікування, дійшов висновку про пот-ребу у матеріальній допомозі зі сторони відповідача, яку останній має можливість надавати у вказаному розмірі з урахуванням розміру його щомісячного доходу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, дочки є способом захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності.

Частиною 1 ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх пов-нолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони мо-жуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з ураху-ванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здо-ров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника алі-ментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення статей 198, 200 СК України свідчить про те, що при вирішенні питання чи пот-ребують матеріальної допомоги повнолітні непрацездатні дочка або син, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.

Як вбачається із пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосу-вання судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбаче-них статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 (а.с. 4 зворот).

Позивач ОСОБА_1 має інвалідність з дитинства та згідно довідки до акту МСЕК від 16 че-рвня 2016 року має інвалідність Першої-Б групи дитинства безстроково і потребує постійного стороннього нагляду та допомоги (а.с. 39).

Згідно довідки зав. психоневрологічного відділення від 27 грудня 2017 року ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 2016 року з діагнозом помірна розумо-ва відсталість без поведінкових розладів (а.с. 6).

Крім того, ОСОБА_1 перебуває на обліку у лікаря-терапевта з діагнозом гіпотеріоз тяжкої форми та потребує придбання дороговартісних лікарських препаратів (а.с. 7, 8).

Відповідно довідки Соледарської міської ради № 803/01-52 від 26 грудня 2017 року пози-вач ОСОБА_1 мешкає з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області від 06 липня 2019 року № 07 вх. 2744 ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПСЗН як одержувач державної соціальної допомоги особам з інвалідні-стю з дитинства 1 групи підгрупи А відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які мають право на пенсію, та особам з інвалідністю» (допомога призначена на період з 01.05.2018 року - довічно) (а.с. 73).

У лютому 2020 року розмір вказаної допомоги склав 2 457 грн. (а.с. 112-113).

Відомостей про отримання позивачем інших доходів матеріали справи не містять.

До матеріалів справи долучено довідку ДП «Артемсіль» № 142 від 08 липня 2019 року про дохід ОСОБА_2 , відповідно якої відповідач за період з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2019 року отримав дохід у загальному розмірі 214 756 грн. 88 коп. (а.с. 74).

Судом встановлено, що матеріальну допомогу позивачу відповідач не надає.

За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посила-ється як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, оцінивши належним чином докази, подані сторонами, у їх сукупності з урахуванням встановлених обставин, які мають суттєве значення для вирішення справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, оскільки відповідач в силу вимог ст. 198 СК України зобов`язаний утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо незаконності та несправедливості судового рі-шення в частині визначення розміру аліментів в 1/6 частини доходів відповідача щомісячно колегія суддів не приймає, оскільки розмір стягнутих аліментів суд визначив виходячи з загаль-них засад цивільного судочинства, принципів рівності прав і обов`язків батьків, розумності та справедливості, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено факт придбання дорого вартісних медичних препаратів, а отримувана ним допомога від держави у 2 457 грн. перевищує прожитковий мінімум як для працездатних так і для непрацездатних осіб, що має забезпечити йому достатній прожитковий рівень не відповідають критеріям розумності та спра-ведливості та не можуть бути прийняті апеляційним судом. Матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження наявних захворювань позивача, які потребують вартісного лікування. Посилання відповідача на перебування на утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує на-вчання не заслуговують на увагу, оскільки витрати на її утримання не підтверджені відповіда-чем у встановлено порядку і відповідні докази на розгляд суду не надані.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції при розгляді справи не досліджено питання доходів матері позивача не є переконливими та не впливають на правильність висновків суду, оскільки наявність або відсутність доходів у матері позивача, з якою проживає повнолітній непрацездатний син відповідача, не може бути підставою для зві-льнення відповідача від обов`язку утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина. Крім того, відповідачем не доведено, що мати позивача не приймає участь у забезпеченні позивача та догляду за ним. Натомість відповідач не позбавлений права вимагати перегляду розміру аліментів у зв`язку зі зміною його майнового стану в подальшому.

Також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляцій-ної скарги відповідача щодо можливої недієздатності позивача, оскільки відповідне клопотання відповідача про призначення судово-психіатричної експертизи вирішено ухвалою Артемівсь-кого міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2020 року у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України. У задоволенні клопотання відмовлено у зв`язку з його безпідставністю (а.с. 119-121). Апеляційна скарга не містить доводів в обґрунтування не-згоди з вказаною ухвалою.

Разом з тим, доводи апеляційних скарг позивача та відповідача дають підстави для виснов-ку, що рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року ухвалено частково без додержання норм процесуального права.

Дійшовши вірного по суті висновку, що отримання позивачем соціальної допомоги, без урахування інших обставин, які свідчать про потребу в матеріальні допомозі, не вказує на те, що він не потребує матеріальної допомоги від батька, суд помилково послався на правовий ви-сновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, оскільки він був зроблений щодо застосування у інших правовідносинах пов`язаних із стягненням аліментів на утримання непрацездатної матері, тобто фактичні обста-вини і застосовані норми права за своїм змістом не є подібними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відо-бражає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрун-туються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Разом з тим заслуговують на увагу посилання позивача в апеляційній скарзі на безпідстав-не посилання суду на наявність перебування на утриманні відповідача неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки дійсно ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 досягла повноліття і на час ухвалення оскаржуваного рішення неповнолітніх дітей на утримання відповідача не було.

З огляду на зазначене, апеляційний суд відзначає наявність підстав для висновку, що рі-шення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року ухвале-но частково з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або не-правильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішен-ня повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судово-го рішення. Відповідно ч. 4 вказаної статті зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні мотивувальної та (або) резолютивної частин.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення змінити, ви-ключивши з мотивувальної частини посилання на те, що відповідач має на утриманні неповно-літню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та посилання на висновок Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц. В іншій частині рішення залишається без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно роз-міру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд в цілому погодився з висновками суду першої інстанції, витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підля-гають. Оскільки позивач відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звіль-нений від сплати судового збору у справі про стягнення аліментів, витрати по сплаті судового збору за подання ним апеляційної скарги слід віднести на користь держави.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за-довольнити частково.

Змінити рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року, виключити з мотивувальної частини посилання на те, що відповідач «має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » та посилання на висновок Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.І. Корчиста

Т.В. Космачевська