КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/7215/20 головуючий у І інстанції: Виниченко Л.М.
провадження 22-ц/824/3023/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Іванової І.В., Сушко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про припинення права на частку спільної часткової власності та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 02 лютого 2006 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_9 та членам його сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , а саме по 1/9 частині вказаної квартири кожному.

ОСОБА_1 вказувала, що сімейне життя ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не склалося, а тому 10 травня 2012 року шлюб було розірвано, та у 2014 році відповідач покинула квартиру та більше в ній не з`являлася, стосунки з колишнім чоловіком та дітьми не підтримує.

Позивачка просила припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/9 частку вищевказаної квартири та визнати за нею права власності на вказану частину квартири з виплатою відповідачу в рахунок відшкодування вартості 1/9 частки квартири з депозитного рахунку суду 88 615 грн.

Заочним рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 15 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивачка звернулась з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що у власності відповідача перебуває частка будинку в Чернігівській області, яка може використовуватись нею для проживання, а грошові кошти, в рахунок компенсації, можуть бути використані для поліпшення умов проживання.

Крім того, зауважує, що відповідач відсутня за місцем реєстрації протягом останніх п`яти років, а тому позбавлення її права власності на спірну частку не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача житла з достатніми умовами для проживання та обставин того, що остання не потребує спірного житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12 лютого 2020 року ОСОБА_2 на праві власності належить 1/10 частка житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якого 91,5 кв.м., житлова площа 33,0 кв.м., згідно свідоцтва про право власності від 25 січня 2010 року виданого виконавчим комітетом Кобижчанської сільської ради (а.с. 76).

Спірним майном являється належна відповідачу 1/9 частина квартири АДРЕСА_3 .

Згідно технічного паспорту, спірна квартира має загальну площу 67,95 кв.м., житлову - 47,9 кв.м. та складається із трьох кімнат площами 16,9 кв.м., 18,1 кв.м., 12,9 кв.м.

Належна відповідачу 1/9 частка спірної квартири становить 7,55 кв.м. загальної площі, що включає 5,3 кв.м. житлової площі.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Місцевий суд вірно зазначив, що позивачем не наведено обставин того, що відповідачка не потребує спірного житлового приміщення.

Зокрема, ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі, однак не надала відомостей де проживає наразі відповідачка.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що частка житлової площі, яка припадає на відповідача в спірній квартирі становить 5.3 кв.м., а в будинку с. Кобижча, в якому відповідачу належить 1/10 частка, частка житлової площі, яка припадає на відповідача становить 3.3 кв.м., що свідчить про те, що припинення права власності відповідача на належну їй 1/9 частку квартири АДРЕСА_3 завдасть істотної шкоди інтересам останньої, як співвласника квартири.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження проживання відповідачки в будинку в с. Кобижча та враховуючи незначну частку у власності відповідачки, неможливо встановити обставини, щодо можливості користування нею вказаним майном.

Колегія суддів зауважує, що припинення права власності ОСОБА_2 на спірну частку квартири може порушити принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Сама по собі наявність однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови встановлення, що припинення права власності відповідача на частку у спільному майні може завдати істотної шкоди її інтересам як співвласника та членам його сім`ї, не може бути підставою для задоволення позову.

Апеляційний суд враховує, що компенсація вартості належної відповідачу на праві власності частки є незначною та не може бути використана для подальшого вирішення житлового питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2021 року.

Сліпченко О.І.

Іванова І.В.

Сушко Л.П.