РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі - Ковальчука О.Б.,

за участю заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Пилипчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Рівненська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного проживання зі своєю матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказує, що її мати - ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

З 01.09.2019 року вона постійно проживала разом зі своєю мамою - ОСОБА_2 за вказаною адресою, оскільки остання з огляду на її похилий вік та стан здоров`я потребувала стороннього догляду.

ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати - ОСОБА_2 померла.

Після смерті матері у встановлений законом шестимісячний строк вона звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Листом № 172/02-14 від 12.10.2021 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк О.А. було повідомлено, що нею не подано докази спільного проживання разом із спадкодавцем на день смерті останньої. При цьому, приватний нотаріус рекомендувала заявниці звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання з матір`ю. З огляду на вказане, ОСОБА_3 звернулася до суду з цією заявою, до якої долучає письмові докази та просить допитати свідків з метою встановлення відповідного юридичного факту.

В судовому засіданні заявник та її представник - адвокат Пилипчук Л.М. заяву підтримали та просять її задоволити.

Представник заінтересованої особи - Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону.

Заслухавши думку заявника та її представника - адвоката Пилипчук Л.М., покази свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04 березня 1968 року (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 16 лютого 2021 року (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно.

ОСОБА_2 до своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Натомість, заявник - ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 6-7).

З матеріалів справи, зокрема, із акту від 30.08.2021 року затвердженого директором ТОВ «УК «Чистота і порядок» та скріпленого печаткою, складеного за участі сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вбачається, що заявниця - ОСОБА_1 з 01.09.2019 року та по дату складання вказаного акту постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Листом № 172/02-14 від 12.10.2021 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк О.А. було повідомлено заявницю про те, що нею не подано докази спільного проживання разом із спадкодавцем на день смерті останньої.

З огляду на вищевикладене, суд зауважує, що цивільні правовідносини в сфері спадкування регулюються Книгою шостою «Спадкове право» Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 - 1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2007 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Також передбачено, що відповідно до частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З метою встановлення обставин щодо спільного проживання ОСОБА_1 та покійної ОСОБА_2 судом був допитаний свідок - ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що заявниця ОСОБА_1 проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки остання була людиною похилого віку, хворіла та їй потрібен був постійний догляд. Похованням ОСОБА_2 займалася заявниця ОСОБА_1 .

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог та про існування правових підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2007 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 258, 259, 264, 265, 273, 293, 315, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Рівненська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з її матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи із 01 вересня 2019 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в кв. АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.