Постанова

Іменем України

06 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 370/1226/15-ц

провадження № 61-6936св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,

Дундар І. О.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічними позовами) - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом (позивачі за зустрічними позовами): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач за первісним та зустрічними позовами - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року у складі судді Тандира О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2021 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Немировської О. В., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Наконечного І. М. від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 55989291, де боржником є ОСОБА_2 , з виконання виконавчого листа Макарівського районного суду Київської області № 370/1226/15-ц від 01 березня 2018 року.

Скарга обґрунтована тим, що вказаною постановою припинено чинність арешту майна боржника, накладеного постановами: про арешт майна боржника № 55989291 від 26 квітня 2018 року; про арешт майна боржника № 55989291 від 01 червня 2018 року; про арешт майна боржника № 55989291 від 06 червня 2019 року; про арешт майна боржника № 55989291 від 10 липня 2019 року; про арешт майна боржника № 55989291 від 05 листопада 2019 року; про арешт майна боржника № 55989291 від 08 листопада 2019 року; про опис та арешт майна (коштів) боржника № 55989291 від 24 липня 2019 року; про опис та арешт майна (коштів) боржника № 55989291 від 06 листопада 2019 року; про арешт коштів боржника № 55989291 від 19 березня 2018 року; про арешт коштів боржника № 55989291 від 26 березня 2018 року; про арешт коштів боржника № 55989291 від 15 лютого 2019 року; про арешт коштів боржника № 55989291 від 27 грудня 2019 року.

Вважав, що оскаржувана постанова є передчасною та незаконною, оскільки не містить норми закону, на підставі якої вона винесена; не містить наслідків закінчення виконавчого провадження, передбачених частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» щодо відомостей про результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа тощо.

Також вказував, що постанова не може вважатися законною, оскільки приватний виконавець припинив чинність арешту майна боржника, що був накладений на підставі ухвал про забезпечення позову, а саме на підставі: ухвали Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року у справі № 370/1226/15-ц; ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 16 червня 2017 року у справі № 754/7408/17; ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року у справі № 754/4985/16; ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 04 травня 2018 року №754/4985/16; ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року у справі № 757/29728/17. Отже, припинення чинності арешту майна відбулося незаконно та у непередбачений законом спосіб, оскільки зазначені ухвали про забезпечення позову є чинними.

Копію оскаржуваної постанови він отримав лише 20 серпня 2020 року, а тому просив суд поновити строк на її оскарження.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року скаргу задоволено.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Наконечного І. М. від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження та припинення чинності арештів майна та коштів боржника у виконавчому провадженні № 55989291 скасовано.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підставою винесення приватним виконавцем постанови від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження стала ухвала Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року, якою було, зокрема, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 370/1226/15-ц від 01 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 7 980 000,00 грн.

Однак постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року зазначену ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, скасовано, як і скасовано постанову Київського апеляційного суду від 07жовтня 2020 року про залишення зазначеної ухвали без змін. Крім того, прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Оскільки судове рішення, на підставі якого закінчене виконавче провадження, скасовано, тобто воно не може створювати юридичних наслідків, і відповідно відпали підстави, що зумовили закінчення виконавчого провадження, воно підлягає продовженню, а постанова приватного виконавця підлягає скасуванню.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року залишено без змін.

В обґрунтування своїх висновків суд апеляційної інстанції зазначив, що після скасування постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року ухвали Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, відпала правова підстава, на якій ґрунтувалась оскаржена стягувачем постанова приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У червні 2021 року року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- апеляційним судом не було досліджено, чи повідомлявся особисто ОСОБА_2 про судові засідання, призначені на 15 грудня 2020 року, на 29 січня та 05 лютого 2021 року, чи мав адвокат Серпутько Я. С. повноваження на захист інтересів ОСОБА_2 у суді першої інстанції, чи була у нього можливість з`явитися в судове засідання 05 лютого 2021 року;

- у скарзі на постанову приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 не посилався на постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року, якою суди першої і апеляційної інстанцій обґрунтовували свої висновки про задоволення цієї скарги;

- суд першої інстанції, порушивши приписи статті 83 ЦПК України, в останньому судовому засіданні 05 лютого 2021 року прийняв до розгляду копію зазначеної постанови суду апеляційної інстанції без клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подання нових доказів та без обґрунтування неможливості подати нові докази у встановлений чинним законодавством строк;

- судді, які розглядали справу в апеляційному порядку, були упереджені при розгляді справи.

Короткий зміст відзиву

У липні 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому він просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків, що правова підстава для закінчення виконавчого провадження відпала, оскільки судове рішення про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, було скасоване в апеляційному порядку. Суди правильно виходили з того, що зі скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, що з нього випливають.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Як на підставу касаційного оскарження відповідач відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у даній справі Макарівським районним судом Київської області було видано, зокрема, виконавчий лист № 370/1226/15-ц від 01 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 коштів у сумі 7 980 000,00 грн.

14 березня 2018 року приватним виконавцем Наконечним І. М. було відкрито виконавче провадження № 55989291 за вказаним виконавчим листом.

Постановами приватного виконавця накладено арешти на майно та кошти боржника.

20 липня 2020 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області у даній справі було зупинено виконання виконавчого листа до розгляду судом питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

21 липня 2020 року приватний виконавець Наконечний І. М. на підставі зазначеної вище ухвали зупинив вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

30 липня 2020 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області у даній справі було, зокрема, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 370/1226/15-ц від 01 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 коштів у сумі 7 980 000,00 грн.

14 серпня 2020 року до приватного виконавця звернувся представник боржника із заявою про закриття виконавчих проваджень, посилаючись на зазначену ухвалу суду від 30 липня 2020 року.

17 серпня 2020 року приватним виконавцем Наконечним І. М. була винесена постанова про поновлення вчинення виконавчих дій.

Постановою приватного виконавця Наконечного І. М. від 17 серпня 2020 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 370/1226/15-ц від 01 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 коштів у сумі 7 980 000,00 грн та припинено чинність арешту майна боржника.

Підставою винесення приватним виконавцем Наконечним І. М. постанови від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження була вказана ухвала Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року.

Суд апеляційної інстанції встановив, що листом Київського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року матеріали цивільної справи були витребувані з Макарівського районного суду Київської області у зв`язку з надходженням апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року.

Постанова приватного виконавця від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження була прийнята у період після подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 30 липня 2020 року, що стало підставою для закінчення виконавчого провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційні скарги суб`єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року - без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, скасовано. Скасовано також постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року про залишення зазначеної ухвали без змін та прийнято постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частини першої статті 39 Закону).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку , встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому листі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки після скасування постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року ухвали Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, відпала правова підстава, на якій ґрунтувалась оскаржена ОСОБА_1 постанова приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно задовольнив скаргу стягувача про визнання неправомірною постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

При цьому суди не вийшли за межі підстав скарги, оскільки ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях (аркуші 72-73 том 1 провадження № 6/370/50/20 справи № 370/1226/15-ц) посилався на зазначену постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції, прийнявши до розгляду в останньому судовому засіданні 05 лютого 2021 року подану ОСОБА_1 копію постанови Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року, порушив приписи статті 83 ЦПК України щодо порядку та строків подання доказів учасниками справи, оскільки судове рішення не є доказом в розумінні статті 76 ЦПК України.

У відповідь на доводи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягали в тому, що суд розглянув справу без участі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , який напередодні судового засідання, призначеного на 05 лютого 2021 року, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 450 ЦПК України скарга на дії, бездіяльність, рішення державного чи приватного виконавця розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Боржник ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_5 належним чином були повідомлені про день, час та місце судового засідання, призначеного на 05 лютого 2021 року (аркуш 71 том 1 провадження №6/370/50/20 справи №370/1226/15-ц), що давало суду підстави розглядати справу у відсутності учасників справи, незважаючи на подану представником ОСОБА_5. заяву.

Арґументи касаційної скарги про упередженість суддів, які розглядали справу в апеляційному порядку, є неприйнятними, оскільки ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_5 не заявляли цим суддям відвід, а їх участь у розгляді іншої справи з тими ж її учасниками сама по собі не свідчить про наявність підстав для відводу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар