13.12.2021 Справа № 363/4122/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Котлярової І.Ю.,

при секретарі: Миколаєнко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кебкал Олександр Михайлович до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовомдо ОСОБА_2 про стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 14.11.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір за яким, відповідач взяв на себе зобов`язання, за грошову винагороду у розмірі 280 000, 00 гривень допомогти вирішити питання з електрозабезпеченням земельної ділянки з кадастровим номером 03:226:0161, що належала позивачу на праві власності та знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 . Для здійснення відповідачем представництва інтересів позивача останній видав довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою Олесею Миколаївною 14.11.2017 року. 14.11.2017 року на підтвердження факту отримання від позивача вказаної довіреності та грошових коштів у сумі 280 000, 00 гривень відповідач власноручно написав та передав позивачу розписку. Отже, 14.11.2017 року між позивачем та відповідачем фактично було укладено договір доручення і позивачем були вжиті всі необхідні заходи, передбачені чинним законодавством України, для належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором. 05.09.2018 року позивачем було укладено договір міни земельних ділянок згідно з яким позивач обміняв належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 03:226:0161 на іншу земельну ділянку. У зв`язку з цим у позивача відпала потреба в забезпеченні електроенергією земельної ділянки з кадастровим номером 03:226:0161, яка вибула з його власності. Ні до моменту вибуття вказаної земельної ділянки з власності позивача, ні після цього часу, відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання, що стало підставою для відмови позивача від укладеного з відповідачем договору доручення. Відмовившись від договору, 29.03.2019 року позивач скасував довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою О.М. від 14.11.2017 року яка була видана на ім`я відповідача. Про свою відмову від договору доручення та про скасування виданої довіреності позивач повідомив відповідача рекомендованим листом з описом вкладення, який він отримав 20.07.2019 року. З урахуванням того, що 20.07.2019 року відповідачем було отримано повідомлення позивача про відмову останнього від договору доручення, цього ж дня в силу підстав, встановлених законом припинились зобов`язання сторін, що випливали з цього договору. Про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачу стало достеменно відомо після отримання його представником відповіді Вишгородського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» від 01.07.2019 року № 195 на адвокатський запит, у якому було зазначено, що ОСОБА_2 із заявою про приєднання електроустановки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 03:226:0161 в період з 14.11.2017 року по 20.06.2019 року до Вишгородського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» не звертався. За вказаних обставин позивач звернувся до відповідача з вимогою про надання звіту про виконання доручення, а також повернення виданої на його ім`я довіреності та переданих позивачем грошових коштів у сумі 280 000,00 гривень. Вимога була направлена на адресу відповідача рекомендованим листом з описом вкладення, який він отримав 23.07.2019 року. Зазначена вимога ґрунтувалась на приписах ст. 1006 ЦК України відповідно до якої повірений зобов`язаний після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителю довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання договору та виправдні документи. Відповідач повністю проігнорував отриману від позивача вимогу та, станом на день звернення до суду, не надав позивачу запитувану інформацію і не повернув отримані від позивача грошові кошти та довіреність. На підставі викладеного позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у загальному розмірі 298 587, 52 гривень, з яких: 280 000,00 грн. сума отриманих грошових коштів, 10 383, 52 грн. процентів річних від простроченої суми, 8 204, 00 грн. інфляційних втрат, а також просив стягнути витрати понесені по сплаті судового збору у розмірі 2 985, 88 гривень та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 30 000, 00 гривень.

08.12.2020 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання.

19.05.2021 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача будучі присутнім у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити із викладених у позові підстав. В подальшому від представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечують.

Відповідач та його представник до суду не з`явилися, про день та час слухання справи були належним чином повідомлені, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за їх відсутність до суду не надходило, відповідач не скористався своїм правом та не надав суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, а тому суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Представник відповідача неодноразово подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, які судом були задоволені, однак в подальшому до суду не з`являвся, про причини неявки суду не повідомляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Проте, сторони в черговий раз в судове засідання не з`явилися.

Таким чином, суд враховуючи вимоги ст. 210 ЦПК України, щодо строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 14 листопада 2017 року ОСОБА_1 , повністю розуміючи значення свої дій і не маючи жодних підстав, передбачених ст.. 36-41 ЦК України, перешкоджаючих вчиненню цього правочину, керуючись попереднім усним договором доручення видав на ім`я ОСОБА_2 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою О.М. та зареєстровану у реєстрі за № 4740, згідно з якою уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси в будь-яких органах, підприємствах, установах, та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, в тому числі в сільських радах, органах місцевого самоврядування, управлінні містобудування та архітектури, органах електропостачання, зокрема ПАТ «Київобленерго» та його структурних підрозділах, тощо, з будь-яких питань, пов`язаних з електрозабезпеченням земельної ділянки, кадастровий номер 03:226:0161, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Для цього надано йому право: подавати, підписувати та отримувати від його імені будь-які заяви, картки, довідки, витяги, рішення, дозволи, технічні умови та інші документи, змінювати тарифи, проводити зміну лічильників, підвищувати потужність, отримувати проектну документацію після її погодження, розписуватися за нього, сплачувати необхідні платежі, збори, узгоджувати вирішення будь-яких питань, що виникають в процесі виконання повноважень за цією довіреністю, укладати, підписувати, від його імені в енергопостачальних та інших установах і організаціях договори про надання послуг та договори про внесення змін та доповнень до них, а також виконувати всі інші дії, що пов`язані з цією довіреністю. Зміст ст. 231, 233, 237-240, 247-250, 1000-1010 ЦК України нотаріусом роз`яснено. Довіреність дійсна до 14 листопада 2020 року.

14 листопада 2017 року ОСОБА_2 було написано власноручно розписку, згідно якої він отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 280 000, 00 гривень для вирішення питань з електрозабезпечення земельної ділянки з кадастровим номером 03:226:0161, а також довіреність з представлення його інтересів у відповідних органах.

05.09.2018 року позивачем було укладено договір міни земельних ділянок згідно з яким позивач обміняв належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 03:226:0161 на іншу земельну ділянку.

У зв`язку з цим у позивача відпала потреба в забезпеченні електроенергією земельної ділянки з кадастровим номером 03:226:0161, яка вибула з його власності.

Позивач зазначив, що ні до моменту вибуття вказаної земельної ділянки з власності позивача, ні після цього часу, відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання, що стало підставою для відмови позивача від укладеного з відповідачем договору доручення.

29.03.2019 року позивач скасував довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою О.М. від 14.11.2017 року яка була видана на ім`я відповідача, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 29.03.2019 року про припинення дії довіреності.

Про свою відмову від договору доручення та про скасування виданої довіреності позивач повідомив відповідача рекомендованим листом з описом вкладення, який він отримав 20.07.2019 року.

20.06.2019 року адвокат Кебкал О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Відділення обслуговування клієнтів Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію про те чи звертався, у період часу з 26.04.2018 року по 20.06.2019 року до Відділення обслуговування клієнтів ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» громадянин ОСОБА_2 із заявою про приєднання електроустановки певної потужності (типова форма) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 03:226:0161.

У відповідь на адвокатський запит 01 липня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» повідомило, що споживач ОСОБА_2 із заявою про приєднання електроустановки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 03:226:0161 в період з 14.11.2017 року по 20.06.2019 року до Вишгородського РП ПрАТ «Київобленерго» не звертався.

17.07.2019 року позивач направив відповідачу вимогу про надання звіту про виконання доручення, а також повернення виданої на його ім`я довіреності та переданих позивачем грошових коштів у сумі 280 000,00 гривень. Вимога була направлена на адресу відповідача рекомендованим листом з описом вкладення, який він отримав 23.07.2019 року. Зазначена вимога ґрунтувалась на приписах ст. 1006 ЦК України відповідно до якої повірений зобов`язаний після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителю довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання договору та виправдні документи.

Позивач зазначив, що відповідач повністю проігнорував отриману від позивача вимогу та, станом на день звернення до суду, не надав позивачу запитувану інформацію і не повернув отримані від позивача грошові кошти та довіреність.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступних мотивів та положень закону.

Так, за змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Особа вправі вчиняти правочини самостійно або через представника.

Так, згідно з положеннями ч. 1 та 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Однією з підстав, що породжують відносини представництва є договір доручення, правове регулювання якого визначено Главою 68 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 ЦК України).

Водночас, договір доручення і довіреність, видана на його виконання, можуть мати різну форму. Так, закон не визначає обов`язкової письмової форми для укладення договору доручення, а відтак форма договору доручення може бути як усною, так і письмовою, однак довіреність, в будь-якому випадку, укладається у письмовій формі (ч. 3 ст. 244 ЦК).

З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що довіреність та договір доручення є одними з основних документів, які посвідчують права представників під час вчинення ними певних дій. Так, довіреність видається для представництва перед третіми особами, а договір доручення передбачає обов`язок вчинення повіреним певних юридичних дій від імені та коштом довірителя.

Довіреність видається однією особою, тобто довірителем іншій особі (представнику), тому видача довіреності є одностороннім правочином, вона підписується тільки довірителем, а договір доручення, у випадку укладення його в письмовій формі, - довірителем і повіреним.

Довіреність може слугувати підтвердженням того, що між повіреним та довірителем укладено усний договір доручення, однак наявність довіреності не є беззаперечним свідченням того, що представництво виникло саме на підставі договору доручення, а відтак під час вирішення спору необхідно з`ясувати характер спірних правовідносин та правову природу правовідносин представництва, які виникли між сторонами.

У ході судового розгляду справи суд встановив, що 14.11.2017 року позивач видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив відповідача представляти його інтереси в будь-яких органах, підприємствах, установах, та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, в тому числі в сільських радах, органах місцевого самоврядування, управлінні містобудування та архітектури, органах електропостачання, зокрема ПАТ «Київобленерго» та його структурних підрозділах, тощо, з будь-яких питань, пов`язаних з електрозабезпеченням земельної ділянки, кадастровий номер 03:226:0161, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, провулок 1-го Травня. Для цього надано йому право: подавати, підписувати та отримувати від його імені будь-які заяви, картки, довідки, витяги, рішення, дозволи, технічні умови та інші документи, змінювати тарифи, проводити зміну лічильників, підвищувати потужність, отримувати проектну документацію після її погодження, розписуватися за нього, сплачувати необхідні платежі, збори, узгоджувати вирішення будь-яких питань, що виникають в процесі виконання повноважень за цією довіреністю, укладати, підписувати, від його імені в енергопостачальних та інших установах і організаціях договори про надання послуг та договори про внесення змін та доповнень до них, а також виконувати всі інші дії, що пов`язані з цією довіреністю.

У довіреності зазначено, що така видана на підставі попереднього усного договору доручення, укладеного між довірителем та повіреним.

Отже, у ході розгляду справи суд встановив, що між сторонами на час виникнення спірних правовідносин не було укладено письмового договору доручення.

Водночас, з урахуванням того, що законом не визначено форми укладення договору доручення, тому такий може бути укладений як в усній, так і письмовій формі, з наступною видачею довіреністю, що як визначає закон є обов`язковим.

Перевіривши доводи позивача в частині характеру правовідносин, які виникли між сторонами на момент видачі довіреності, суд встановив наступне.

Договір доручення, виходячи з його правового визначення, закріпленого в ст. 1000 ЦК України, є, окрім іншого, консенсуальним та двостороннім.

Тобто, це договір, який вважається укладеним з моменту досягнення згоди сторін за всіма істотними умовами договору та договір, за яким права та обов`язки виникають в обох сторін.

Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України встановлюється, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладення договору, зокрема і договору доручення, також передбачає наявність певної мети, для досягнення якої сторони договору погоджуються на виникнення між ними взаємних прав та обов`язків.

Позивач зазначив, що довіреність була видана для того, щоб відповідач представляв його інтереси в будь-яких органах, підприємствах, установах, та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, в тому числі в сільських радах, органах місцевого самоврядування, управлінні містобудування та архітектури, органах електропостачання, зокрема ПАТ «Київобленерго» та його структурних підрозділах, тощо, з будь-яких питань, пов`язаних з електрозабезпеченням земельної ділянки, кадастровий номер 03:226:0161, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

14.11.2017 року на підтвердження факту отримання від позивача вказаної довіреності та грошових коштів у сумі 280 000, 00 гривень відповідач власноручно написав та передав позивачу розписку.

Отже, 14.11.2017 року між позивачем та відповідачем фактично було укладено договір доручення і позивачем були вжиті всі необхідні заходи, передбачені законодавством України, для належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором.

05.09.2018 року позивачем було укладено договір міни земельних ділянок згідно з яким позивач обміняв належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 03:226:0161 на іншу земельну ділянку. У зв`язку з цим у позивача відпала потреба в забезпеченні електроенергією земельної ділянки з кадастровим номером 03:226:0161, яка вибула з його власності. Ні до моменту вибуття вказаної земельної ділянки з власності позивача, ні після цього часу, відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання, що стало підставою для відмови позивача від укладеного з відповідачем договору доручення.

Статтею 1008 Цивільного кодексу України визначено, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору. Довіритель або повірений мають право відмовитись від договору доручення у будь-який час.

Відмовившись від договору, 29.03.2019 року позивач скасував довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою О.М. від 14.11.2017 року, яка була видана на ім`я відповідача. Про свою відмову від договору доручення та про скасування виданої довіреності позивач повідомив відповідача рекомендованим листом з описом вкладення, який він отримав 20.07.2019 року.

Згідно ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

При цьому, положеннями ст. 1008 ЦК України визначено, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору.

За вказаних обставин позивач звернувся до відповідача з вимогою про надання звіту про виконання доручення, а також повернення виданої на його ім`я довіреності та переданих позивачем грошових коштів у сумі 280 000,00 гривень. Вимога була відповідачем залишена без виконання, що зминуло позивача звернутися до суду з даним позовом.

Відтак, аналізуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем було порушено умови усного договору доручення, а саме отримавши кошти згідно написаної ним власноручно розсипки у розмірі 280 000, 00 гривень, жодних дій щодо електрозабезпечення земельної ділянки з кадастровим номером 03:226:0161 не вчинив та ухилився від його виконання.

Відповідач щодо скасування довіреності виданої на його ім`я був обізнаний, що підтверджується листом направленим позивачем на його адресу, яка у тому числі вказана у довіреності та отримано ним 20.07.2019 року, проте отримані кошти не повернув, жодних дій не вчинив та з будь-якими зверненнями, повідомленнями щодо виконання, не виконання чи не повного виконання умов договору до позивача не звертався, що в свою чергу свідчить про визнання відповідачем вимоги позивача щодо не виконання взятих на себе, за грошову винагороду, зобов`язань щодо електрозабезпечення земельної ділянки.

В той же час, відповідачем і до суду не було направлено жодних доказів на спростування доводів позивача, не скористався свої правом та не направив до суду відзив, хоч і був обізнаний про наявність даного спору у суді, оскільки був укладений договір на представлення його інтересів в суді по даній справі з адвокатом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Виключно наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого зобов`язання.

Під час судового засідання судом неодноразово наголошувалось на тому, що відповідно до ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.

Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідач продовжує ухилятися від повернення отриманих коштів на виконання зобов`язання щодо електрозабезпечення земельної ділянки.

Таким чином, аналізуючи викладене, судом встановлено, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, а тому наявні всі підстави для стягнення з нього на користь позивача коштів у розмірі 280 000, 00 гривень, передані йому згідно написаної власноручно розписки.

Будь-яких доказів на спростування щодо не отримання від позивача вказаних коштів, відповідачем суду надано не було.

Щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань слід зазначити наступне.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені до стягнення позивачем 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України не суперечить вимогам закону та повністю узгоджуються з матеріалами справи.

Передбачене частиною 2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Виходячи із зазначеного та враховуючи, те що позивачем було надано розрахунок 3% річних та інфляційних збитків, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму трьох процентів річних у розмірі 10 383, 52 гривень та інфляційні нарахування у розмірі 8 204, 00 гривень.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач не скористався своїми правами та не з`являвся в судові засідання, хоча й був повідомлений належним чином, не надав письмовий відзив проти позову, не долучив жодних доказів у вказаній справі на спростування тверджень позивача.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу судом зазначається наступне.

За змістом ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно з матеріалами справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, подано лише ордер серії КС № 582618 від 20.06.2019 року та виписку по рахунку в АТ «Кредобанк» від 28.01.2021 року, з якої вбачається про зарахування коштів на суму 15 000, 00 грн., призначення платежу остаточний розрахунок згідно договору про надання правової допомоги від 11.06.2019 року ОСОБА_1 . Однак, позивачем не надані суду документи, що свідчать про понесення ним витрат на правову допомогу у розмірі 30 000, 00 грн., а також докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат (витрат на правову допомогу).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 2 985, 88 гривень.

Аналізуючи викладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 525, 526, 536, 610, 625, 628, 638, 1000,1003, 1006,1008 ЦК України,ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 133, 137, 141, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кебкал Олександр Михайлович до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 280 000, 00 грн., 3% річних у розмірі 10 383, 52 грн., інфляційні втрати у розмірі 8 204, 00 грн., а всього стягнути 298 587 (двісті дев`яносто вісім п`ятсот вісімдесят сім) гривень 52 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 985 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 88 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 28.05.1996 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ).

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА