Справа № 352/2681/20
Провадження № 2/352/375/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

11 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Кукула О.С,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

24.12.2020 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №159, виданого 13.03.2015 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . Згідно з довідкою про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 07.12.2020 №1093/01-20/17 в її будинку зареєстровані вона та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, відповідач не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, а саме орієнтовно з липня 2019 року, коли він виїхав за кордон. Стверджує, що на даний час ОСОБА_2 із сім`єю стосунків не підтримує, вона не в змозі із ним зв`язатися, так як останній змінив номер телефону. Зазначає, що відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку немає. Перешкод у користуванні приміщенням відповідачу ніхто не чинив. Його факт реєстрації порушує її право на вільне розпорядження та користування майном.

Ухвалою суду від 29.12.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, не заперечували проти заочного рішення. ОСОБА_1 вказала, що вона була власником Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 та після смерті матері успадкувала другу половину житла на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері.

Відповідач неодноразово в судове засідання не з`являвся, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт судової влади, жодних клопотань від нього не надходило, відзив на позовну заяву суду не надав.

Свідок ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , надала суду показання, що вона живе по сусідству з позивачем, її вулиця межує з АДРЕСА_1 , вказала, що вона кожного дня приходить до будинку ОСОБА_1 , відповідач не проживає в ньому з липня 2019 року, в житлі немає його особистих речей.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.12.2020 №1093/01-20/17в по АДРЕСА_1 проживають: заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

З пояснень свідка підтверджено факт відсутності відповідача більше одного року за місцем реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права.

Оскільки з обставин справи вбачається, що питання визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням стосується члена сім`ї власника житлового приміщення, тому спір підлягає вирішенню відповідно до статті 405 ЦК.

Як слідує з вимог ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналогічно порядок користування житлом та втрати такого права врегульовано ст.ст.72, 156 ЖК України.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК).

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Законом, на який зроблено посилання в частині першій статті 405 ЦК, не може бути ЖК УРСР. Застосування положень ЖК УРСР до цих відносин не виключається. Але переважно підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК. Це зумовлено тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім`ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут), яка раніше до цих відносин не застосовувалась. Тому хоча положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин на підставі статті 3 ЖК УРСР, до правовідносин із приводу сервітуту вони можуть застосовуватись лише за аналогією.

З урахуванням цього треба визнати, що стосовно права членів сім`ї власника помешкання на користування ним, чинним є правило частини першої статті 405 ЦК, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім`ї. Відповідно до статті 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Вказане дає можливість суду прийти до висновку про визнання втрати такого права користування житловим приміщенням. При цьому, предметом спірних відносин є як встановлення факту відсутності більше року користування житлом (а не наявність чи відсутність у члена сім`ї нового місця для реєстрації), так і наявна добровільна домовленість між власником та членом сім`ї щодо продовження такого права користування.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про втрату права користування ним.

Позаяк відповідач не довів, що між ним та позивачем існує домовленість про інший порядок користування житлом, встановлено відсутність по місцю реєстрації відповідача більше одного року, а тому вимоги позову є обґрунтовані та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі наведеного, відповідно до ст.405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та керуючись ст.ст. 10 - 13, 81, 258-268, 280-289, 352-354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням -задовольнити.

ВизнатиОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення складене у повному обсязі 22.02.2021 року у зв`язку із участю судді Гриньків Д.В. з 15.02.2021 по 19.02.2021 у підготовці суддів місцевих загальних судів відповідно до наказу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.02.2021 №02-04/4/2021.

Суддя Д.В. Гриньків