Справа № 750/2851/20
Провадження № 2/750/39/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючої - судді Логвіної Т.В.,

при секретарі - Примак Т.В.,

за участю позивача, представника позивача

та третіх осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

у квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір дарування житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 травня 2019 року між ОСОБА_1 , як дарувальником та ОСОБА_2 , як обдарованою, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Романом Володимировичем та визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 травня 2019 року між ОСОБА_1 , як дарувальником та ОСОБА_2 , як обдарованою, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Романом Володимировичем.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач внаслідок свого похилого віку, наявності ряду хронічних стійких захворювань, в тому числі алкогольної залежності не розумів в повній мірі своїх дій та був впевнений, що укладає договір довічного утримання, тобто при укладанні та посвідченні оспорюваних договорів позивач неправильно сприйняв фактичні обставини правочинів, що вплинуло на його волевиявлення та вважав, що укладає договір довічного утримання. Договір дарування він підписав не читаючи його, не розуміючи його змісту та наслідків.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, відповідач в судове засідання не з`явилась.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, встановивши обставини і визначені до них правовідносини, приходить до наступного висновку.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 10 травня 2019 року між ОСОБА_1 , як дарувальником та ОСОБА_2 , як обдарованою було укладено договір дарування житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Романом Володимировичем, цього ж дня між ОСОБА_1 , як дарувальником та ОСОБА_2 , як обдарованою було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Романом Володимировичем.

Посилаючись в позовній заяві на ст. 229 ЦК України, як на підставу визнання правочинів недійсними, позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до того, що він є особою похилого віку, хворіє і єдиною підставою для визнання договорів дарування недійсними, зазначено, що при укладанні таких позивач помилялався щодо правової природи договору, прав та обов`язків сторін, які для нього мають істотне значення, та вважав, що ним фактично були укладені договори довічного утримання.

Відповідно до висновку експерта від 03.11.2020 № 549 за результатами амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_1 виявляє клінічні ознаки органічного розладу особистості, обумовленого судинними захворюваннями головного мозку (Р07.82 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). Про це свідчать анамнестичні дані, надана медична документація, які вказують на те, що він страждає на генералізований атеросклероз з переважним ураженням судин серця та головного мозку, йому виставлялися діагнози: церебро-васкулярна хвороба, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, дисциркуляторна енцефалопатія. Підекспртний деякий час вживав спиртні напої, з приводу чого «кодувався» в 2000 році. А також виявлені у підекспертного в ході теперішнього судово-психіатричного експертного дослідження (з підключенням консультації психолога) явища органічного зниження продуктивності первинних психічних процесів (в`язкість, торпідність, ґрунтовність зі зниженням критичних функцій), при відносному збережені інтелектуально-мнестичних функцій. Проте, вищевказані порушення психічної діяльності підекспертного не супроводжуються маренням, галюцинаціями, грубими розладами пам`яті, уваги, інтелекту і не досягають рівня слабоумства. Діагноз: Органічна деменція, який був встановлений підекспертному 05.02.2020р., не знайшов свого підтвердження під час даного судово-психіатричного експертного дослідження.

Таким чином, судовий експерт дійшов висновку, що у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01 травня 2019 року та на момент укладення договорів дарування 10 травня 2019 року мав місце органічний розлад особистості, обумовлений судинними захворюваннями головного мозку (Р07.82 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). Наявний у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розлад не перешкоджав його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент укладення договорів дарування 10 травня 2019 року.

Згідно з вимогами ч. 1ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За правилами ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

За змістом зазначених статей Дарувальник добровільно позбавляє себе права власності на майно, не маючи при цьому на меті отримання будь-яких вигод матеріального чи морального характеру з боку Обдарованого, у свою чергу Обдарований набуває права власності на майно при відсутності з його боку обов`язків надання таких вигод.

Разом з тим, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно, ст. 744 ЦК України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 229ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Зі змісту вказаної норми слідує, що помилка може бути визнана істотною, якщо вона стосується природи правочину, прав та обов`язків сторін тощо.

Оспорювані договори дарування укладені у письмовій формі, посвідчені нотаріально, відповідають усім вимогам закону.

У п.19 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману,насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину , стаття 229 ЦК, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести,що така помилка дійсно мала місце,а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Як вбачається зі змісту укладених між сторонами Договорів дарування, при його укладанні позивач та відповідач діяли добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладені між ними правочини, зокрема з вимогами щодо його недійсності. Зміст статей717, 719, 721, 727, 530 ЦК України сторонам нотаріусом роз`яснено.

Зазначені обставини в судовому засіданні ніяким чином не оспорені.

Таким чином, наведені обставини свідчать, що при вчиненні оспорюваних правочинів - договорів дарування, позивач не помилявся щодо природи правочинів, прав та обов`язків сторін, згідно зазначених доказів мав намір на укладення саме договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, а не інших правочинів.

Тексти договорів викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння їх змісту. Позивач на час посвідчення спірних договорів дарування не виявив себе як безграмотний, власноруч зазначив своє прізвище, ініціали та поставив свій підпис, тим самим засвідчив, що текст договорів йому повністю зрозумілий і його воля була направлена саме на укладення договорів дарування.

Отже, твердження позивача щодо незрозумілості природи договорів, прав та обов`язки сторін є безпідставними. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Твердження позивача про те, що він, підписуючи договори, їх не читав, теж не свідчать про помилку з його боку в розумінні ст. 229 ЦК України.

Враховуючи викладене вище, позов безпідставний та задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання недійсним договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів після проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.02.2021.

Суддя