Постанова

Іменем України

18 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 570/2301/17

провадження № 61-43059ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Новоукраїнська сільська рада Рівненського району Рівненської області; фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 19 червня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2018 року

у складі колегії суддів Хилевича С. В., Ковальчук Н. М., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 та Головного управління (далі - ГУ) Держгеокадастру

у Рівненській області про визнання дій неправомірними, визнання протиправним та скасування наказу про затвердження проекту землеустрою і передачу

у власність земельної ділянки, зобов`язання державного кадастрового реєстратора відділу у Рівненському районі скасувати записи у поземельній книзі та визнання недійсною державної реєстрації речових прав на нерухоме майно

та їх обтяжень.

На обґрунтування позову посилався на те, що згідно з наказом

ГУ Держгеокадастру в Рівненській області від 13 липня 2016 року

№ 17-2889/16-16-СГ йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності земельної ділянки, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та погоджено його в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), про що свідчить висновок від 27 лютого 2017 року № 746/82-17.

14 березня 2017 року державним кадастровим реєстратором зареєстровано його заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, перевірено відповідність поданих документів вимогам законодавства, внесено відомості

до Державного земельного кадастру та присвоєно земельній ділянці площею

1,413 га, щодо якої і було розроблено проект землеустрою, кадастровий номер :01:014:0050.

Разом з тим, 29 березня 2017 року ГУ Держгеокадастру у Рівненській області видало наказ про надання відповідачеві ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою за № 17-951/16-17-СГ на ту ж саму земельну ділянку,

а наказом від 17 травня 2017 року № 17-1510/1б-17-СГ ГУ Держгеокадастру

у Рівненській області затверджено передачу у власність цієї земельної ділянки ОСОБА_2 , про що свідчать дані Публічної кадастрової карти, на якій відображено, що земельна ділянка площею 1,45 га з кадастровим номером :01:014:0050 передана ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 також зазначав, що відповідно до пункту третього статті 26 Закону України «Про державний земельний кадастр» зміни

до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом.

Проте ГУ Держгеокадастру у Рівненській області подало державному кадастровому реєстратору заяву за підписом заступника начальника управління про внесення змін в дані щодо земельної ділянки площею 1,413 га, зареєстрованої за його заявою, і на підставі цієї заяви державний кадастровий реєстратор вніс зміни до Поземельної книги, змінивши площу земельної ділянки на 1,45 га, яка потім зареєстрована за ОСОБА_2 . Отже, вказані дії посадових осіб ГУ Держгеокадастру у Рівненській області суперечать чинному законодавству, а зміна площі ділянки з 1,413 га, зареєстрованої за його заявою, на площу 1,45 га є незаконною та протиправною і порушує пункт 118 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Посилаючись на те, що присвоєння одного кадастрового номера двом земельним ділянкам призводить до порушення вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру, позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на таку земельну ділянку, ОСОБА_1 просив:

1) визнати неправомірними дії ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення документації

із землеустрою та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 29 березня 2017 року № 17-951/16-17-СГ про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою;

2) визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру

у Рівненській області від 17 травня 2017 року № 17-1510/16-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 1,45 га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області ОСОБА_2 ;

3) зобов`язати державного кадастрового реєстратора відділу у Рівненському районі Міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному

ГУ Держгеокадастру у Рівненській області скасувати записи у Поземельній книзі зареєстрованої земельної ділянки площею 1,45 га із кадастровим номером :01:014:0050, що знаходиться на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, на ім`я ОСОБА_2 ;

4) скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно

та їх обтяжень ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,45 га

з кадастровим номером :01:014:0050, розташовану на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області;

5) стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачений судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 січня

2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що надання відповідачу дозволу

на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки

не є обставиною, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на землю, тому надання ГУ Держгеокадастру в Рівненській області зазначеного дозволу

не потягло за собою юридичних наслідків для позивача, тобто факту порушення його суб`єктивних прав на землю. Ця обставина є лише певним проміжком

у процесі передачі земельної ділянки у власність, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 19 червня 2018 року рішення Рівненського районного суду рівненської області від 29 січня 2018 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру в Рівненській області від 17 травня 2017 року № 17-1510/16-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 1,45 га

на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району

ОСОБА_2 .

Зобов`язано державного кадастрового реєстратора відділу у Рівненському районі міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівне

ГУ Держгеокадастру в Рівненській області скасувати записи у Поземельній книзі про зареєстровану земельну ділянку площею 1,45 га на ім`я ОСОБА_2

з кадастровим номером :01:014:0050, що знаходиться на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району.

Скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_2 речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на земельну ділянку площею 1,45 га з кадастровим номером :01:014:0050, розташовану на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району.

У задоволенні позову в частині визнання неправомірними дій

ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо надання дозволу

на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_2 та скасування наказу ГУ Держгеокадастру в Рівненській області від 29 березня 2017 року

№ 9-17-951/16-17-СГ відмовлено.

Виходячи з того, що наказ ГУ Держгеокадастру в Рівненській області

від 16 липня 2016 року № 17-2889/16-16-СГ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність

ОСОБА_1 видано раніше, ніж наказ ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 29 березня 2017 року № 17-951/16-17-СГ, яким надано дозвіл ОСОБА_2 розробити проект із землеустрою на спірну земельну ділянку;

як убачається з Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку площею 1,45 га, кадастровий номер :01:014:0050, для ведення особистого селянського господарства, про реєстрацію якої та передачу її ОСОБА_2 дані внесено 14 березня 2017 року, відрізняються від відомостей про земельну ділянку, право на яку набув ОСОБА_1 , лише площею, а саме: замість 1,413 га зазначено 1,45 га, однак щодо кадастрового номера, місця розташування ділянки та цільового призначення - записи

є тотожними, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має пріоритетне право для набуття у власність земельної ділянки.

Також встановивши, що зміна запису у Поземельній книзі державним кадастровим реєстратором здійснена на підставі листа заступника начальника ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, яким вказано про зміну запису щодо права власності ОСОБА_1 на спірну ділянку на право власності на неї ОСОБА_2 , що суперечить частині третій статті 26 Закону України «Про державний земельний кадастр» та пункту 118 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, тобто встановивши, що заступник начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області не мав повноважень своїм листом змінювати записи у Поземельній книзі, а державний кадастровий реєстратор не мав законних підстав вчиняти запис на підставі цього листа, апеляційний суд дійшов висновку, що порядок внесення таких змін було порушено.

Апеляційний суд вважав недоцільним додатково визнавати неправомірними дії ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо надання дозволу

на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_2 та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 29 березня 2017 року

№ 9-17-951/16-17-СГ, оскільки порушені права позивача на земельну ділянку підлягають відновленню шляхом визнання протиправним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 17 травня 2017 року

№ 17-1510/16-17-СГ, зобов`язання Державного кадастрового реєстратора Відділу у Рівненському районі міськрайонного управління у Рівненському районі

та м. Рівному ГУ Держгеокадастру у Рівненській області скасувати записи

у Поземельній книзі та скасування державної реєстрації за відповідачем речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень на земельну ділянку.

Додатковою постановою Апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2018 року стягнуто зі ОСОБА_2 та ГУ Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 по 3 625,93 грн судових витрат з кожного.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить постанову Апеляційного суду Рівненської області від 28 червня

2018 року та додаткову постанову цього ж суду від 26 червня 2018 року скасувати й залишити в силі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2018 року.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу вказує на помилковість висновків апеляційного суду про пріоритетне право позивача на отримання у власність спірної земельної ділянки, оскільки дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не свідчить про автоматичне виникнення права власності

на неї, отже саме у нього, відповідача, виникло право на одержання земельної ділянки у власність.

Також зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Рівненській області не є належним відповідачем у справі, оскільки державний реєстратор перевіряє подані відомості вимогам законодавства і формує поземельну книгу самостійно.

Вказує, що в цій справі відомості щодо реєстрації за ним права власності

на земельну ділянку здійснені державним реєстратором на законних підставах, отже підстав для скасування вказаної державної реєстрації, на його думку, немає.

Також вказує, що апеляційний суд розглянув справу без належної оцінки доказів про те, що він користувався цією земельною ділянкою багато років.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області підтримує доводи касаційної скарги ОСОБА_2 та просить постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на те, що отримання позивачем дозволу на розробку проекту землеустрою раніше, ніж відповідачем, не означає позитивного рішення про передачу такої земельної ділянки у власність, тобто вказує, що у позивача

не виникло пріоритетного права на отримання земельної ділянки у власність.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому ОСОБА_1 , останній вказує

на безпідставність доводів касаційної скарги, вважає їх такими,

що не відповідають встановленим обставинам справи, а висновки апеляційного суду щодо протиправності дій заступника начальника ГУ Держгеокадастру

у Рівненській області, оскільки зміни до відомостей про земельну ділянку були зроблені саме на підставі його листа у порушення вимог закону, і цього відповідачі не заперечували, правомірними.

У заяві від 24 грудня 2020 року ОСОБА_1 вказує на неправомірність дій ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо внесення змін до Державного земельного кадастру щодо сформованої ним земельної ділянки площею 1,413 га з кадастровим номером :01:014:0050

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи з Рівненського районного суду Рівненської області.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення виконавчого провадження відмовлено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області

від 13 липня 2016 року № 17-2889/16-16-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл

на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки

у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області і на підставі цього наказу розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

14 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до державного кадастрового реєстратора відділу у Рівненському районі міськрайонного управління

у Рівненському районі та в м. Рівне ГУ Держгеокадастру у Рівненській області

із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру

і присвоєння земельній ділянці площею 1,413 га, розташованій на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району, кадастрового номера :01:014:0050.

27 березня 2017 року до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області надійшло клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,45 га для ведення особистого селянського господарства на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 29 березня 2017 року

№ 17-951/16-17-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку документації

із землеустрою для передачі земельної ділянки орієнтовною площею 1,45 га

у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району, кадастровий номер :01:014:0050.

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 17 травня 2017 року № 17-1510/16-17-СГ право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району орієнтовною площею 1,45 га, кадастровий номер :01:014:0050, зареєстровано

за ОСОБА_2 .

Державний кадастровий реєстратор вніс зміни до запису у Поземельній книзі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:014:0050

на підставі листа заступника начальника ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, яким вказано про зміну запису щодо права власності ОСОБА_1

на спірну ділянку на право власності на неї за ОСОБА_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга подана у серпні 2018 року, то за таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 19 червня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2018 року здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону

від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи

в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги).

Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_2 , а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню

не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва

та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України.

Відповідно до абзацу 1 частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно

до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання

у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Порядок погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118 та 186-1 ЗК України.

Згідно з пунктом 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 105 (далі - Порядок), державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про

її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 109 цього Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної

чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Для здійснення державної реєстрації земельної ділянки кадастровому реєстратору подаються згідно з пунктом 110 Порядку: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка

є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну

з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або приймає рішення про відмову в державній реєстрації земельної ділянки відповідно

до пунктів 70, 73, 77-83 Порядку.

За положеннями статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при проведенні державної реєстрації прав обов`язковим є встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих

у базі даних заяв.

Отже, за змістом наведених норм закону, умовами, які свідчать про правомірність набуття особою права власності на земельну ділянку,

є дотримання встановленого законом порядку її набуття з урахуванням визначення територіальної належності земельної ділянки, дотримання порядку розробки та погодження проектів землеустрою, формування земельної ділянки, реєстрації права власності та перевірка черговості розгляду зареєстрованих заяв.

З огляду на наведені вимоги закону та встановлені обставини справи щодо черговості подання сторонами заяв про передачу у власність однієї і тієї ж самої земельної ділянки, касаційний суд вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції, який задовольнив позов, установивши, що заява ОСОБА_1 про передачу йому у власність спірної земельної ділянки подана раніше, ніж заява ОСОБА_2 ОСОБА_1 в установленому законом порядку добросовісно, без зволікань вчинив усі фактичні і юридичні дії для отримання земельної ділянки у власність. З такої поведінки суб`єкта, що уповноважений на прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність у ОСОБА_1 виникли правомірні очікування на отримання спірної земельної ділянки

у власність. Зазначене мав враховувати відповідач при прийнятті рішення про виділення цієї ж земельної ділянки іншій особі та при реєстрації права на спірну земельну ділянку.

Погоджується колегія суддів Верховного Суду і з висновком про порушення порядку внесення змін до Державного реєстру внаслідок внесення державним реєстратором таких змін на підставі листа заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, який не мав повноважень своїм листом змінювати записи у Поземельній книзі.

Отже, апеляційний суд, вирішуючи справу в апеляційному порядку, проаналізував поведінку власника земельної ділянки, який надав дозвіл

на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, поведінку посадової особи Головного управління Держгеокадастру

у Рівненській області та державного реєстратора, та дійшов висновку про наявність ознак недобросовісності.

Такі висновки апеляційного суду не суперечать позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 29 вересня 2020 року у справі

№ 688/2908/16-ц (провадження (14-28цс20) щодо неможливості надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною та необхідність оцінки такої поведінки

як добросовісної чи недобросовісної в кожній справі окремо, виходячи

з конкретних обставин справи.

Доводи касаційної скарги про те, що спірна земельна ділянка була надана ОСОБА_2 в користування як багатодітній родині і перебуває у його користуванні понад 10 років, аналогічні доводам, що наводились відповідачем при перегляді справи в апеляційному порядку та були предметом оцінки апеляційного суду. Касаційний суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що ці доводи не підтверджуються доказами, зібраними у справі.

Посилання у касаційній скарзі на те, що отримання ОСОБА_1 дозволу

на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки

не означає позитивного вирішення питання про її передання у власність

чи у користування, є правомірними, проте відхиляються, оскільки ОСОБА_1 не ставив питання про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку, а ставив питання про визнання неправомірними дій державного кадастрового реєстратора, визнання протиправним і скасування наказу про затвердження проекту землеустрою і передачу у власність земельної ділянки, зобов`язання відділу у Рівненському районі скасувати записи у поземельній книзі та визнання недійсною державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень із посиланням на те, що вказані дії вчинені з порушенням норм закону, зокрема щодо порядку розгляду заяв та внесення змін

до Поземельної книги і внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Верховний суд також вважає законною додаткову постанову Апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2018 року, оскільки згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Апеляційний суд, що ухвалив рішення, ухвалив додаткове судове рішення про стягнення з відповідачів судових витрат, що підтверджені матеріалами справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки таке судове рішення є законним та обґрунтованим, прийняте з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове рішення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку

з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 19 червня 2018 року

та додаткову постанову Апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун
М. Є. Червинська