У Х В А Л А

"18" лютого 2021 р. Справа153/233/21

Провадження2-о/153/7/21-ц

Суддя Ямпільського районного суду Вінницької області Швець Р.В., отримавши заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що вказана заява не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, оскільки, звертаючись до суду із вказаною заявою, заявник просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку с.Безводне Ямпільського району Вінницької області безвісно відсутньою або оголосити її померлою.

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Тобто, безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Відповідно до ст.44 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Тобто, оголошення громадянина померлим базується на презумпції смертності (тобто на припущенні, що громадянин, який відсутній, - мертвий).

Відповідно до ст.44 ЦК України на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку. За заявою заінтересованої особи або органу опіки та піклування над майном особи, зниклої безвісти, опіка може бути встановлена нотаріусом до ухвалення судом рішення про визнання її безвісно відсутньою. Опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти, приймає виконання цивільних обов`язків на її користь, погашає за рахунок її майна борги, управляє цим майном в її інтересах. За заявою заінтересованої особи опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти, надає за рахунок цього майна утримання особам, яких вони за законом зобов`язані утримувати. Опіка над майном припиняється у разі скасування рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, а також у разі появи особи, зниклої безвісти.

Відповідно до ст.47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Отже, підстави та правові наслідки визнання фізичної особи безвісти відсутньою та померлою не є тотожними.

Відповідно до ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

У своїй заяві позивач вказує, що метою звернення його до суду із вказаною заявою, є реалізація його права на прийняття спадщини.

Однак, метою визнання фізичної особи безвісно відсутньою не може бути реалізація права на прийняття спадщини, оскільки рішення по справі про визнання фізичної особи безвісти відсутньою, не має наслідком визнання цієї особи померлою та відповідно відкриття спадщини.

У зв`язку з цим, заявнику необхідно уточнити зміст заявлених вимог, з якими він звернувся до суду, оскільки не може бути одночасно заявлена вимога про визнання особи безвісно відсутньою та вимога про оголошення цієї особи померлою.

Крім цього, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги (якщо додаються письмові докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однак, до поданої заяви не додано інформації, яка є необхідною для розгляду справи і яка б підтверджувала неможливість отримання відомостей про місцезнаходження ОСОБА_2 , заявник не ставить перед судом питання про їх витребування, що не узгоджується з положеннями ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Зокрема, в заяві не зазначено про сімейний стан ОСОБА_2 , наявність у неї інших родичів (чоловіка, інших дітей), оскільки за правовими наслідками оголошення фізичної особи померлою прирівнюється до правових наслідків, які настають у разі смерті фізичної особи, а саме: на майно такої особи відкривається спадщина. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Виходячи із цього, заінтересованими особами у даній справі мають бути усі спадкоємці особи, якщо вони є, чи відповідна територіальна громада, а також Державна нотаріальна контора.

Також до матеріалів справи не надано інформації, що взагалі родичі зверталися до правоохоронних органів з заявами про зникнення ОСОБА_2 .

Предметом доказування в даній справі є: безвісна відсутність громадянина або оголошення його померлим; вживання заявником заходів до розшуку особи; неможливість встановлення місця знаходження даної особи; наявність обставин, що загрожували смертю фізичної особи, яка пропала безвісті; наявність обставин, що дають підставу припустити її загибель від певного нещасного випадку; існування обставин, що дають підставу вважати, що особа може умисно ховатися: знаходитися в розшуку, не бажає виплачувати аліменти або виконувати інші рішення суду тощо; відсутність спору про право.

Визнання особи померлою є крайньою мірою та потребує встановлення всіх об`єктивних обставин, що стали передумовою для такого звернення, з метою уникнення в подальшому негативних наслідків щодо переходу майнових прав особи, оголошеної померлою, у разі її появи. Обов`язок щодо доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлою, у місці її постійного проживання протягом трьох років, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі № 638/18251/16-ц.

Також до заяви додані письмові докази, які не засвідчені належним чином, а саме: копії паспортів громадян України, виданих на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу; копія договору купівлі-продажу житлового будинку; копія технічного паспорта; копія свідоцтва про народження.

Згідно ч.8 ст.43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

При цьому, згідно ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч.5 ст.95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Однак, всупереч вимогам ст.ст.95, 177 ЦПК України копії документів, додані до заяви, не засвідчені належним чином, визначеним законом (відсутні ініціали особи яка засвідчує копії документів; дата засвідчення копій, яка проставляється нижче підпису).

Вказане не дозволяє суду вирішити справу керуючись завданнями цивільного судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вказані обставини, суддя приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою необхідно залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків заяви, а саме: уточнити зміст заявлених вимог, з якими він звернувся до суду; викласти обставини, якими обґрунтовує свої вимоги та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а саме: про вживання заявником заходів до розшуку особи, шляхом звернення до правоохоронних органів та в результаті яких встановити місце її перебування неможливо (відповіді на запити, листи, довідки з правоохоронних органів тощо), надати письмові докази, належним чином засвідчені у відповідності до вимог ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У відповідності до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і повернеться заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Р.В. Швець