Справа № 369/7131/19
Провадження № 2/369/2009/21
РІШЕННЯ

Іменем України

14.12.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно (квартиру),

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно (квартиру).

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 30 листопада 2013 року між нею, ОСОБА_2 , та Відповідачем було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони взяли на себе зобов`язання до 30 листопада 2016 року укласти договір купівлі-продажу квартири, будівельний номер якої АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.2. цього Договору, Основний договір має бути укладений після введення в експлуатацію будинку, в якому розташована квартира, оформлення права власності на квартиру Відповідачем та сплати грошових коштів за квартиру Позивачем в повному обсязі, але у будь-якому випадку не пізніше 18 години 30 листопада 2016 року.

Строк введення будинку, визначений умовами договору сплив 31 травня 2014 року, вартість квартири була виплачена у повному обсязі, про що свідчать розписки про отримання Відповідачем коштів. На день, коли мав бути укладений Основний договір (30.11.2016р.), та по сьогоднішній день відсутні жодні правові перешкоди для укладення Основного договору.

У 2014 році було завершено будівництво багатоквартирного житлового будинку та Позивач отримала від Відповідача ключі від квартири, та розпочала її ремонт. 30 травня 2015 року за вимогою Відповідача, Позивач уклала договір про відшкодування витрат з утримання будинку та прибудинкової території з ТОВ БМК «Софіївська», яке зі слів Відповідача виконувала зобов`язання щодо управління будинком.

Позивач щомісячно сплачувала усі комунальні послуги, що були нею отримані під час користування цією квартирою.

Рішенням Виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області №430 від 11.10.2016 року новозбудованому будинку, який розташований на земельній ділянці, належній ОСОБА_3 , було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .

В 2016 році після завершення ремонту позивач разом з сім`єю переїхала до відремонтованої квартири.

Протягом майже трьох років, позивач неодноразово зверталася до офісу Відповідача з вимогою укласти договір купівлі-продажу квартири, однак мені постійно відмовляли, або відсутністю Відповідача на робочому місці, або в Україні. Востаннє приводом відмови в укладенні договору було наявність заборгованості за квартиру, яка начебто виникла на підставі додаткової угоди до Попереднього договору.

Однак ніяких додаткових угод до Попереднього договору від 30.11.2013 року укладено не було, а кошти визначені попереднім договором були сплачені Відповідачу у повному обсязі з урахуванням збільшення проектної площі квартири за відповідним графіком.

Загальна сума сплачена Позивачем Відповідачу за Квартиру складає 57 612,00 (п`ятдесят сім тисяч шістсот дванадцять) доларів США.

Вартість квартири за Попереднім договором складає 51 316,00 (п`ятдесят одна тисяча триста шістнадцять) доларів США.

Переплата склала 6296,00 доларів США.

Відмова Відповідача перешкоджає праву позивача на набуття права власності і на здійснення права власності, яке гарантовано чинним законодавством і Конституцією України, а також міжнародним правом.

На підставі вищевикладеного позивач просила суд:

1. Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 .

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 9605,00 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Медведський М.Д. від 01 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Медведський М.Д. від 08 листопада 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

До суду 12.11.2019 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив проти позову, з огляду на наступне.

30 листопада 2013 року між ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони взяли на себе зобов`язання до 30 листопада 2016 року укласти договір купівлі-продажу квартири.

Згідно попереднього договору купівлі - продажу сторони зобов`язуються в майбутньому, на умовах і в порядку, визначених цим Договором укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу квартири.

Під час укладання сторонами Попереднього договору купівлі - продажу позивач був обізнаний про предмет вільної волі та усвідомлення того, які саме дії ним будуть вчинятись. Позивач з власної волі уклав попередній договір, що підтверджується зробленим власноруч підписом позивача та позивач був обізнаний про необхідність укладення основного договору купівлі - продажу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідач вказав, що попередній договір створює для сторін одне основне зобов`язання: укласти протягом узгодженого терміну певний тип цивільно- правового договору на заздалегідь узгоджених умовах.

Представник відповідача зазначив, що в матеріалах справи містяться розписки саме ОСОБА_4 за його власним підписом про отримання грошових коштів.

Проте, в даних розписках не вказано, що ОСОБА_4 коли отримував грошові кошти діяв в інтересах та від імені ОСОБА_3 , що виключає отримання коштів Відповідачем.

Відповідач зауважив, що в матеріалах справи також містяться копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 507 від 2017 року та квитанція до прибуткового касового ордеру від 2017 року, проте в матеріалах справи відсутні документи, що ОСОБА_5 є Фізичною особою - підприємцем, або керівником ТОВ, ПП, що свідчить про те, що вказані кошти були отримані кимось іншим ніж Відповідачем, адже дані квитанції до прибуткового касового ордеру може видавати тільки суб`єкт господарської діяльності.

На підставі вищезазначеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2020 року дану справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Позивач у судове засідання 01.11.2021 не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Представник відповідача у судове засідання 01.11.2021 не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини його неявки суду невідомі.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

З письмових доказів, наданих сторонами і досліджених судом, встановлено наступне.

30 листопада 2013 року між ОСОБА_2 , та Відповідачем було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони взяли на себе зобов`язання до 30 листопада 2016 року укласти договір купівлі-продажу квартири, будівельний номер якої АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.2. цього Договору, Основний договір має бути укладений після введення в експлуатацію будинку, в якому розташована квартира, оформлення права власності на квартиру Відповідачем та сплати грошових коштів за квартиру Позивачем в повному обсязі, але у будь-якому випадку не пізніше 18 години 30 листопада 2016 року.

Вартість квартири визначена пунктом 2.1. Договору та становить 51 316 доларів США, що було еквівалентно на день укладення попереднього договору 410169грн.

В пункті 2.2. договору сторони зобов`язалися не змінювати ціну продажу вищевказаної квартири, окрім випадків відхилення фактичної площі квартири (за даними технічного паспорту)від проектної площі.

Відповідно до пункту 2.3. договору визначено, що повна сплата за Основним договором повинна бути здійснена в момент підписання Основного договору.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 201/2355/16-ц вказав на те, що припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, визнання такого договору дійсним, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суду не було надано доказів того, що відповідач є власником квартири, будівельний номер якої 81, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Так само не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідач ухиляється від укладення основного договору, також за попереднім договором купівлі-продажу не може виникнути право власності на нерухоме майно.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12-13, 76-79, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно (квартиру) - відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.В. Дубас