Справа № 450/2444/20 Провадження № 2/450/46/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області

про (предмет позову):

зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування за адресою: с. Будьків, Пустомитівського району Львівської області шляхом знесення самочинно встановленого шлагбауму, стягнути судові витрати з відповідача,

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач проживає у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,4700 га. По сусідстві з позивачем у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 проживає відповідач, який є власником сусідньої земельної ділянки. Відповідач самовільно облаштував прилеглу до позивача будинку земельну ділянку загального користування, яка належить Старосільській раді, шлагбаум для перекривання проїзного шляху, які позбавляють позивача можливості викоритсовувати вїзд у власний двір через ворота по вказаній земельній ділянці, оскільки встановлений шлагбаум перекриває під`їзну дорогу. Разом з тим зазначив, що в нього є заїзд до будинку, однак йому незручно заїжджати на город.

Позиція відповідача: представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 позовні вимоги заперечив, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, не подано жодних доказів на підтвердження позовних вимог.

Позиція третьої особи Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області: у судове засідання представник не прибув.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

10.08.2020 року ухвала суду про залишення позовної заяви без руху; 09.11.2020 року ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі; 14.05.2021 року ухвала про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Позивачеві на праві особистої власності належить житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 , про що зазначено у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 21.05.1996 року за реєстровим № 213, який розташований на земельній ділянці площею 0, 4700 га.

У житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , проживає відповідач ОСОБА_2 , який є власником сусідньої земельної ділянки.

Згідно довідки виданої Старосільською сільською радою від 13.02.2020 року вбачається, що позивач на території ради користується земельною ділянкою загальною площею 0,4700 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,1200 га; для ведення особистого селянського господарства 0,3500 га.

Відповідач самовільно облаштував прилеглу до позивача будинку земельну ділянку загального користування, яка належить Старосільській сільській раді, шлагбаум для перекривання проїзного шляху, які позбавляють мене можливості використовувати з`їзд у власний двір через ворота по вказаній земельній ділянці оскільки встановлений шлагбаум перекриває під`їзну дорогу.

Згідно відповіді Старосільської сільської ради від 14.02.2020 року за № 88/02-17 вбачається наступне: в ході даного обстеження з метою визначення правового статусу земельних ділянок гр. ОСОБА_1 та суміжної земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , на чергове засідання постійної комісії з регулювання земельних відносин на території Старосільської сільської ради викликано сторони спірного процесу. В результаті чого встановлено, що земельні ділянки під житловими будинками не приватизовані, тобто на підставі ст. 83 Земельного кодексу України перебувають в комунальній власності в межах населеного пункту Старосільської сільської ради. Статтею 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Також щодо тупикових заїздів Старосільська сільська рада повідомляє наступне, відповідно до п.3.22 ДБН Б. 2.4-1-94 «Планування і забудови сільських поселень» проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об`їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиком для розвороту розмірами 12 м х 12м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5м від стін, придані для проїзду пожежних машин. З метою вирішення даного спірного питання в межах норм чинного законодавства Старосільська сільська рада рекомендує звернутись до ліцензованої організації з метою проведення процедури безоплатної приватизації земельної ділянки.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його користуванні.

Згідно зі ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

На підтвердження позовних вимог позивач покликається на виконаний ПП «Кайлас-К» план території земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якому нанесені межі земельних ділянок сторін.

З цього приводу суд зазначає, що план території земельних ділянок не може бути належним доказом з огляду на предмет доказування та у зв`язку з його недоліками. Так, вказаний план не містить посилання на масштаб виконання такого, кадастрові номери ділянок, дату його складення тощо. Крім того ПП «Кайлас-К», який виготовив цей план, не є експертом у даній сфері, не повідомлявся про кримінальну відповідальність. З врахуванням викладеного вищезгаданий план є сумнівним.

Додатково слід зазначити, що суд не володіє спеціальними знаннями для дослідження плану території земельної ділянки щоб встановити обставини справи.

За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З аналізу зазначених вище доказів у цивільній справі, суд прийшов до висновку, що позивачем згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено перед судом факти вчинення відповідачем дій за межами її прав з порушенням прав, свобод та інтересів позивача, а також позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка площею 0,4700 га належить позивачеві на праві власності.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Із чіткого змісту наведених норм права (ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України) та відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду України право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнанні, або оспорюються. Інакше кажучи, навіть у разі обґрунтованого і підставного позову, але у разі, коли жодне право особи, яке звернулася із позовом непорушене і неоспорюється, то правових підстав для задоволення такого позову немає.

Так, Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну обов`язкову для всіх судів України правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні». До аналогіних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 9 грудня 2015 року по справі № 6-849цс15, де висловив наступну правову позицію:

з урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції до 15.12. 2017 року (позивач звернувся до суду в 2015 році), яка аналогічна за змістом із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Також, ця ж сама позиція висловлена у постанові ВСУ у справі № 6-84цс14:

«З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

Отже, дотримуючись правових позицій Верховного Суду України по справах № 6-658цс15, №6-849цс15, № 6-84цс14, № 6-94цс13 та враховуючи норми ч.1 ст.4 ЦПК України можна стверджувати, що у разі, коли навіть позов є обґрунтованим і підставним, наприклад, якщо дійсно навіть є порушення закону, які, в принципі, зазвичай, тягнуть задоволення позову, але в конкретній справі жодне право, свобода чи інтерес саме позивача не було порушено зазначеними у позові незаконним діяння відповідача, права, свободи чи інтереси позивача відповідач не оспорює, то в такому разі правових підстав для задоволення такого конкретного позову немає.

Судом не здобуто та позивачем не представлено доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачеві в користуванні земельною ділянкою площею 0,4700 га, зокрема, шляхом самовільного облаштування шлагбауму для перекривання проїзного шляху розташованої на земельній ділянці, і що такі перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою чинить саме відповідач, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи наведене, а також те, що права власника будинку ніяким чином не порушуються, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження цього, суд приходить до висновку про відсутність необхідності застосування такої крайньої міри як демонтаж встановленого шлагбауму.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, про (предмет позову):

зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування за адресою: с. Будьків, Пустомитівського району Львівської області шляхом знесення самочинно встановленого шлагбауму, стягнути судові витрати з відповідача, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 10.12.2021 року.

Учасники справи: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ; Давидівська сільська рада Львівського району Львівської області, с. Давидів, вул. Незалежності, будинок 1А.

СуддяЄ. О. Данилів