ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1148/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 301030000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Харкової О.М. та представників ОСОБА_1 і

ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2021 року (ухвалене суддею Сташків Н.М., повний текст якого складено 17 вересня 2021 року) у цивільній справі № 607/17893/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, третя особа ОСОБА_4 , про визнання недійсними документів, визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування процедури реституції та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації» ( далі МБТІ), третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсними документів, виданих органом приватизації в порядку визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», про передачу в порядку приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , а саме розпорядження КП «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації» №46586 від 16 вересня 2015 року та свідоцтва про право власності на вказану квартиру від 16 вересня 2015 року; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. за № реєстру 4769; застосування процедури реституції до сторін спірного договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідченого 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. за № реєстру 4769, зобов`язання власницю квартири ОСОБА_3 звільнити квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та при житті 23 жовтня 1998 склав заповіт яким заповів їй усе належне йому майно. Квартира АДРЕСА_1 була набута в порядку приватизації державного житлового фонду та належала померлому ОСОБА_5 на підставі розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації №7179 від 20 травня 1994 року і свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року у справі №607/12094/15-ц позов ОСОБА_1 до Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, третя особа ОСОБА_2 задоволено ; скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 26 травня 1994 року видане на ім`я ОСОБА_5 та розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації №7179 від 20 травня 1994 року про видачу свідоцтва про право власності на спірну квартиру, а також запис №7702 в реєстровій книзі. Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року вищевказане рішення скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. У період набрання рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 серпня 2015 року законної сили ОСОБА_1 здійснила приватизацію цієї квартири та отримала на своє ім`я свідоцтво про право власності на житло, видане Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації від 16 вересня 2015 року на підставі розпорядження органу приватизації №46586. Згодом, відповідно до договору, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. №4769, ОСОБА_1 продала вказану квартиру ОСОБА_3 . Оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року скасоване та не може породжувати жодних юридичних наслідків, позивач вважає, що цей правочин є недійсним, а сторони зобов`язані повернути становище до того стану, який існував до укладення договору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 9 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними документи, видані органом приватизації в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», про передачу в порядку приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , а саме розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації №46586 від 16 вересня 2015 року та свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 16 вересня 2015 року.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким у їх задоволенні відмовити, а також вилучити з мотивувальної частини рішення висновок: Таким чином, на даний час свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 26 травня 1994 року, видане на ім`я ОСОБА_5 ; розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 20 травня 1994 року №7179 та запис у реєстровій книзі №7702 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 є чинними, оскільки відсутнє судове рішення про їх скасування. Відтак, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 та розпорядження №46586 від 16 вересня 2015 року видані внаслідок скасування попереднього свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 26 травня 1994 року, виданого на ім`я ОСОБА_5 , яке, з урахуванням постанови Верховного Суду від 03 червня 2020 року, є чинним, як і розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 20 травня 1994 року №7179 та запис у реєстровій книзі №7702 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 .

Апелянт вказала на помилковість висновку суду про те що з урахуванням постанови Верховного Суду від 03.06.2020 року є чинними видані на ім`я ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на спірну квартиру та розпорядження Тернопільського МБТІ від 20.05.1994 року №7179 , оскільки розпорядження Тернопільського МБТІ від 14.09.2015 року про скасування розпорядження №7179 про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та анулювання свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1994 року не скасовано та не визнано недійсним. У зв`язку з наведеним просила виключити з мотивувальної частини вказаний висновок.

Апелянт зазначила, що ордер на зайняття квартири було видано її батькові ОСОБА_5 в складі сім`ї ОСОБА_6 (дружини) та ОСОБА_7 (дочки), тобто її. Вона постійно проживала в квартирі, в період з 01.09.1992 року по 25.06.1993 року тимчасово вибула на навчання, а після закінчення навчання знову була зареєстрована та проживала в квартирі, а тому безоплатна передача квартири у власність лише її батькові ОСОБА_5 порушує її права.

Вважає, що після скасування розпорядження та свідоцтва про право власності її батька на спірну квартиру вищевказана квартира стала комунальною власністю і вона відповідно до ЗУ Про приватизацію держаного житлового фонду правомірно приватизувала її на своє ім`я, оскільки постійно проживала та була зареєстрована в ній і закон не передбачає приватизації житла на померлу особу.

19 липня 2017 року спірна квартира була продана нею ОСОБА_3 , тому, на її думку, оскаржувані розпорядження від 16.09.2015 року №46586 та свідоцтво про право власності на житло видані на її ім`я втратили юридичну значимість, є нечинними та не можуть в судовому порядку визнаватись недійсними.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити посилаючись на те, що розпорядження Тернопільського МБТІ №1 від 14.09.2015 року, яким скасовано розпорядження №7179 від 20.05.1994 року про приватизацію спірної квартири та свідоцтво про право власності на дану квартиру було прийняте на виконання скасованого на даний час рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12.08.2015 року у справі №607/12094/15-ц , тому висновок суду першої інстанції про чинність розпорядження МБТІ та свідоцтва про право власності на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_5 є правильним та узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду. Аргументи апелянта про те, що приватизація квартири була проведена з порушенням її прав, оскільки вона проживала в квартирі не стосуються предмета вказаного спору та суд не вправі переглядати законність рішення Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі №607/12094/15-ц та аналізувати питання порушення прав ОСОБА_1 під час приватизації спірної квартири її батьком ОСОБА_5 у 1994 році.

Оскаржені у даній справі розпорядження Тернопільського МБТІ від 16.09.2015 року та свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 16.09.2015 року на ім`я ОСОБА_1 стали прямим наслідком скасованого на даний час рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12.08.2015 року у справі №607/12094/15-ц тому очевидним є факт відновлення права власності на квартиру за особою щодо якої право власності було скасоване та скасування права власності , яке набуте в порядку повторної приватизації, яка відбулась після прийняття скасованого судового рішення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та навела доволи аналогічні викладеним в скарзі..

Представник ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу підтримала та зіслалася на обставини викладені в ньому

ОСОБА_3 апеляційну скаргу визнала та пояснила, що у 2017 році вона придбала спірну квартиру у ОСОБА_1 , нотаріус перевіряла вказану квартиру на наявність на неї прав третіх осіб , заборон та відчужень. На даний час вона провела дороговартісний ремонт у квартирі та проживає в ній, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Представник відповідача Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 в порядку приватизації державного житлового фонду набув у власність квартиру АДРЕСА_1 . На підставі розпорядження Тернопільського МБТІ № 7179 від 20.05.1994 року йому було видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

23.10.1998 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким спірну квартиру та все належне йому майно заповів ОСОБА_2 , заповіт посвідчено державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, третя особа ОСОБА_2 , про скасування свідоцтва про право власності на житло та розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, скасування запису в реєстровій книзі (справа №607/12094/15-ц). Визнано приватизацію квартири АДРЕСА_1 недійсною. Скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 26 травня 1994 року, видане на ім`я ОСОБА_5 ; розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 20 травня 1994 року №7179 та запис у реєстровій книзі №7702 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації №46586 від 16 вересня 2015 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності від 16 вересня 2015 року на квартиру АДРЕСА_1 в порядку приватизації її згідно із ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2016 року (з урахуванням ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 14 лютого 2017 року про виправлення описки щодо прізвища ОСОБА_8 на ОСОБА_8 ) заяву ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення батьківства задоволено, у зв`язку із цим встановлено факт батьківства, а саме, те що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (справа № 607/12821/16).

19 липня 2017 року між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_10 , було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Фіголь Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за №4764.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, третя особа ОСОБА_2 , про визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва про право власності на житло, розпорядження та запису в реєстраційній книзі відмовлено.

Згідно матеріалів спадкової справи №193/2015 заведеної щодо майна померлого ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкування за заповітом та за законом і отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом на грошові вклади.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 приватизувала спірну квартиру та отримала свідоцтво про право власності на квартиру на підставі розпорядження МБТІ у зв`язку з тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 серпня 2015 року було визнано приватизацію цієї квартири на ім`я ОСОБА_5 недійсною, однак із скасуванням Верховним Судом вказаного судового рішення видані свідоцтво про право власності на квартиру та розпорядження МБТІ на ім`я ОСОБА_1 є недійсними. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд виходив з того, що такий спосіб захисту є неефективним.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія погоджується з висновком суду в частині задоволених позовних вимог (в оскарженій частині рішення).

Відповідно до вимог частини 3, 5 статті 8 ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216, ст. 1218, ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 набув спірну квартиру у власність в порядку приватизації державного житлового фонду 20 травня 1994 року і на випадок своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 склав заповіт в якому усе належне йому майно заповів ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 прийняла спадщину.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 серпня 2015 року у справі №607/12094/15-ц позов ОСОБА_1 було задоволено та визнано недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 , скасовано: свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 26 травня 1994 року, видане на ім`я ОСОБА_5 ; розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 20 травня 1994 року №7179 та запис у реєстровій книзі №7702 про право власності на квартиру.

Після набрання зазначеним рішенням законної сили ОСОБА_1 звернулась до органу приватизації та 16 вересня 2015 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації їй було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно з розпорядженням (наказом) №46586 від 16 вересня 2015 року.

В подальшому 19 липня 2017 року ОСОБА_1 відчужила зазначену квартиру відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Фіголь Н.Б., зареєстрованого в реєстрі за №4764.

Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, третя особа ОСОБА_2 , про визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва про право власності на житло, розпорядження та запису в реєстраційній книзі відмовлено.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у зв`язку із скасуванням рішення Тернопільського районного суду від 12 серпня 2015 року, яким було визнано недійсною приватизацію ОСОБА_5 спірної квартири, приватизація цієї квартири ОСОБА_1 та документи видані органом приватизації є недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку із скасуванням постановою Верховного Суду рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 серпня 2015 року право власності ОСОБА_5 на спірну квартину не поновлюється, оскільки нескасованим залишається розпорядження органу приватизації про скасування приватизації спірної квартири ОСОБА_5 не заслуговують уваги суду, тому що воно прийняте на виконання скасованого судового рішення і окремого оскарження не потребує.

Критичній оцінці підлягають доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу квартири оскаржувані позивачем розпорядження МБТІ та свідоцтво про право власності є нікчемними і не можуть визнаватися недійсними, оскільки вони є правовстановчими документами на підставі яких було укладено договір купівлі-продажу квартири.

Враховуючи рішення Верховного Суду у ОСОБА_1 були відсутні правові підстави для розпорядження майном.

Твердження апелянта про те, що після прийняття Верховним Судом постанови у справі № №607/12094/15-ц спірна квартира перейшла у комунальну власність колегія не приймає до уваги так як ОСОБА_5 у законний спосіб набув у власність спірну квартиру, яка згідно чинного законодавства підлягає спадкуванню.

Посилання апелянта на те, що на час приватизації квартири вона проживала та була зареєстрована у спірній квартирі не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки не входять в предмет доказування.

Критичній оцінці підлягають і доводи апелянта про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки в позовній заяві вказано відповідачем Комунальне підприємство «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», а розпорядження видавалися Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві зазначаються ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України).

На підставі наведеного слід дійти висновку про те, що код ЄДРПОУ є ознакою яка ідентифікує юридичну особу та за цим кодом можна знайти відомості про юридичну особу, які містяться в ЄДРПОУ.

У позовній заяві позивач вказав , таким чином ідентифікував юридичну особу до якої пред`явив позов. Зазначення в позовній заяві крім назви юридичної особи його правової форми як комунальне підприємство не може свідчити про те, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки ідентифікація відповідача проведена згідно відомостей з ЄДРПОУ.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.