Ухвала

15 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 127/27008/19

провадження № 61-16999ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Рівненської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої незаконними, протиправними діями та бездіяльністю органів досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до Рівненської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої незаконними, протиправними діями та бездіяльністю органів досудового розслідування.

Позовна заява мотивована тим, що 12 серпня 2018 року на 279 км автодороги Київ - Чоп відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Дачія Логан» та марки «Форд», у результаті якої ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження і 12-13 серпня 2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні Корецької центральної районної лікарні. Згідно висновку експерта № 700 від 05 вересня 2018 року ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження. 13 серпня 2018 року за заявою ОСОБА_4 було розпочате кримінальне провадження №0000284 за частиною першою статті 286 КК України.

Позивачі вказували, що працівниками Корецького відділення поліції Костопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Рівненській області грубо порушено вимоги частини шостої статті 283 КПК України, а саме ні заявник, ні потерпілі, ні представник потерпілих, постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000284 від 13 серпня 2018 року в установленому законом порядку не отримали, чим їх незаконно позбавили права на її оскарження. Жодної інформації про розгляд справи по даній дорожньо-транспортній пригоді від органів досудового розслідування не отримували, а на запити їх представника отримували суперечливу інформацію про хід досудового розслідування. Такими діями працівники Корецького відділення поліції Костопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та Корецького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури допомогли особі, яка вчинила дорожньо-транспортну пригоду - ОСОБА_5 , уникнути відповідальності як в рамках кримінального провадження № 0000284 від 13 серпня 2018 року, так і у справі № 563/1654/18 про адміністративне правопорушення, чим позбавили їх можливості отримати відшкодування як майнової, так і моральної шкоди.

Позивачі просили стягнути з Державної Казначейської служби України на їх користь майнову шкоду в загальній сумі 566 793,19 грн та моральну шкоду у сумі по 30 000,00 євро, що в еквіваленті становить 1 006 470,00 грн на кожного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 жовтня 2021 року засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

У листопаді 2021 року особами, які подали касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року ці недоліки було усунуто та надано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначаючи підстави касаційного оскарження указують, що: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме коли законодавство України не визначає майнової відповідальності ні органів досудового розслідування, ні держави у випадку незаконного звільнення особи, яка завдала шкоди від кримінальної, адміністративної та цивільної відповідальності (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України); суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04 серпня 2015 року у справі № К/800/35771/15.

Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Вказівка у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме коли законодавство України не визначає майнової відповідальності ні органів досудового розслідування, ні держави у випадку незаконного звільнення особи, яка завдала шкоди від кримінальної, адміністративної та цивільної відповідальності, не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Оскільки особами, які подали касаційну скаргу, не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Окрім цього, ухвала Вищого адміністративного суду України від 04 серпня 2015 року у справі № К/800/35771/15, на яку міститься посилання у касаційній скарзі, не є постановою Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах. Тому посилання на указану ухвалу не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, особами, які подали касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року в частині посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та в частині посилання на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 04 серпня 2015 року у справі № К/800/35771/15 повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат