Провадження №2/235/2369/21
Справа №235/7582/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Грековій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП « ВК «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем по справі перебував у трудових відносинах з 22.05.2003 року по 16.03.2020 року, де працював на посаді начальника дільниці. Наказом № 300/к від 16.03.2020 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 12.01.2021 року ухвалено рішення про стягнення з ДП « ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 84678,49 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2020 р. по 12.01.2021 р.. У зв`язку з тим, що відповідач не розрахувався з ним по заробітній платі, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.01.2021 р. по 28.09.2021 р. в сумі 145536,36 грн.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на користь позивача Красноармійським міськрайонним судом стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення суду, то після ухвалення рішення відносини щодо виплати присудженої судом суми регулюються Законом України « Про виконавче провадження» і положення ст. 117 КЗпП України в такому разі застосовуватися не можуть, а повторне стягнення, за їх думкою, є неправомірним. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку з 13.01.2021 р. по 28.09.2021 р. є необґрунтованими, в позові просили відмовити.( а. с. 28-32).

Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а.с. 27).

Представник відповідача ДП « ВК «Краснолиманська» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 34).

Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторін, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» з 22.05.2003 року по 16.03.2020 року, де працював на посаді начальника дільниці. ( а. с. 9-11)

Наказом № 300/к від 16.03.2020 року позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.( а. с. 11).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 12.01.2021 року стягнуто з ДП « ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 84676,49 грн. ( сума визначена після утримання податків і обов`язкових платежів) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2020 р. по 12.01.2021 р. в сумі 168429,72 грн. ( а. с. 13-14).

Постановою державного виконавця Покровського МВ ДВС від 23.02.2021 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 235/8216/20, виданого 11.02.2021 р. красноармійським міськрайонним судом про стягнення з ДП « ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 84676,49 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 168429,72 грн., з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів ( а. с. 15).

З матеріалів виконавчого провадження, відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецької області від 28.09.2021 року вбачається, що станом на 28.09.2021 року стягнень на користь ОСОБА_1 за виконавчим провадженням з приводу виконання виконавчого листа про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» заборгованості по заробітній платі не проводилось. ( а.с. 22).

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1. ст.117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою

про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

Невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній у рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року за № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємопов`язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 370/1754/15-ц та у постанові від 24.06.2020 року у справі № 500/6631/16-ц.

Судом встановлено, що повний розрахунок по заробітній платі відповідачем з позивачем при звільненні не проведено, а невиплачена заборгованість стягнута судовим рішенням від 12.01.2021 року.

Таким чином, визначений ч. 2 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду ОСОБА_1 з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі не сплив.

Рішенням суду від 12.01.2021 року встановлено, щосередньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 817,62 грн. ( а.с. 13-14).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.01.2021 року по 14.12.2021 рік ( по день ухвалення судового рішення) становить: 817,62 х 232 ( робочі дні) = 189687,84 грн.

Середній заробіток визначено за період з 13.01.2021 рік по день ухвалення судового рішення, тобто по 14.12.2021 рік включно, і зазначений період не є виходом за межі позовних вимог, оскільки відповідає вищенаведеним нормам права.

Згідно із п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані ( виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору ( контракту), включаються до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Отже, заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача є сумою, з якою під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів.

При розгляді даної справи суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15ц щодо можливості зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, та вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування з огляду на наступне.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазначити позивач. Зменшуючи такий розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку критеріями зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України є те, що позивач був звільнений з роботи 16.03.2020 року, а звернувся до суду з цим позовом в грудні 2020 року, заборгованість по заробітній платі становить 84676,49 грн., середній заробіток за рішенням суду від 12.01.2021 року було стягнуто в сумі 168429,72 грн., станом на 14.12.2021 року середній заробіток за період з 13.01.2021 року по 14.12.2021 року становить 189687,84 грн.

Суд в даному випадку вважає, що що стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку зі встановленого за час затримки розрахунку при звільненні є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобо`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам.

Суд вважає за можливим застосувати принцип справедливості та співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 140000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесений судовий збір в розмірі 1400 грн., на користь держави 55,36 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 47, 115,116, 117 КЗпП , ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного Підприємства «Вугільна Компанія « Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.01.2021 рік по 14.12.2021 рік включно в сумі 140000 грн. з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, понесені судові витрати в сумі 1400 грн.

Стягнути з Державного Підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в сумі 55,36 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ДП «ВК «Краснолиманська» , , місцезнаходження: м. Родинське, вул. Перемоги,9

Суддя: