Постанова

Іменем України

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 725/5935/14

провадження № 61-4509св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2018 року у складі судді Іщенко І. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 січня 2019 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Височанської Н. К., Лисака І. Н.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 725295, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 89 316,46 дол. США для придбання житла, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,39 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 10 грудня 2032 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 12 грудня 2007 року.

Позичальник належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 05 вересня 2014 року становить 521 035,58 грн і складається із: 503 894, 15 грн - заборгованість за кредитом, 15 302,44 грн - проценти за користування кредитом, 1 838,99 грн - пеня за прострочення сплати кредиту.

13 серпня 2014 року банк направив на адресу відповідачів досудові вимоги про порушення основного зобов`язання щодо сплати мінімально необхідного платежу, які ними залишені поза увагою.

З урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «Надра» просило стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 521 035,58 грн.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2014 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 521 035,58 грн.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2016 року заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2014 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 скасовано, у позові в цій частині відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року заяву про повернення касаційної скарги ПАТ КБ «Надра» на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2014 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2016 року задоволено, касаційну скаргу ПАТ КБ «Надра» на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2014 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2016 року повернуто.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2014 року задоволено, заочне рішення скасовано.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 17 січня 2019 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що станом на день розгляду цієї справи судом першої інстанції у ОСОБА_1 відсутня заборгованість за кредитним договором від 11 грудня 2007 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У березні 2019 року ПАТ КБ «Надра» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 січня 2019 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, не врахували, що квитанція від 05 грудня 2013 року № 117797740 не є достатнім доказом виконання зобов`язань за кредитним договором.

Суди попередніх інстанції неправильно розтлумачили пункт 11.4 додаткового договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору, предметом якого була реструктуризація залишку заборгованості з конвертацією в гривню після продажу предмета іпотеки, а не сама процедура продажу предмета іпотеки, у зв`язку з чим дійшли неправильного висновку про належне виконання відповідачем умов договору та відсутності заборгованості перед банком.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2019 року ОСОБА_1 в особі адвоката Полонського О. Ю. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У строк, визначений судом, заявник усунув недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2020 року справу призначено колегії суддів у складі: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 725295, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 89 316,46 дол. США для придбання квартири АДРЕСА_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,39 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 10 грудня 2032 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 11 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір іпотеки, за умовами якого позичальник передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої сторонами визначено у розмірі 495 919,00 грн.

Також на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 12 грудня 2007 року, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у випадку невиконання взятих на себе зобов`язань боржником.

У зв`язку з неможливістю своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобов`язання перед банком щодо погашення кредиту ОСОБА_1 ініціював позасудове, добровільне врегулювання спору.

05 грудня 2013 року сторони уклали додатковий договір про внесення змін та доповнень № 2 до вищевказаного кредитного договору від 11 грудня 2007 року (далі - договір про реструктуризацію), за умовами якого сторони домовились змінити валюту кредиту з долара США на українську гривню та погодити розрахунок розміру зобов`язань; визначити, що поверненню за кредитним договором підлягає сума фактичної заборгованості за ним, що складає 63 041,93 дол. США, що дорівнює 503 894,15 грн на день підписання договору про реструктуризацію; визначили, що зобов`язання зі сплати нарахованих та несплачених процентів за кредитним договором, на день підписання договору про реструктуризацію, складає 0,00 (нуль) дол. США.

Відповідно до пункту 11.2 додаткового договору сторони дійшли згоди, що позичальник зобов`язаний у термін до 05 грудня 2013 року здійснити продаж предмета іпотеки за ціною не нижче 64 540,97 дол. США та направити кошти від продажу квартири на погашення боргових зобов`язань.

Згідно з пунктом 11.4 додаткового договору, за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та додаткового договору протягом 12 місяців з дати укладення додаткового договору, сторони домовилися відмінити неустойку (пеня, штраф, індекс інфляції), що існуватиме станом на дату укладення додаткового договору в повному обсязі.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 05 грудня 2013 року банк припинив обтяження спірної квартири.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 грудня 2013 року ОСОБА_1 продав предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та відповідно до квитанції від цієї ж дати сума коштів у розмірі 64 541 дол. США була перерахована цього ж дня на рахунок ОСОБА_1 у ПАТ «КБ «Надра» з призначенням платежу: сплата боргу ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 грудня 2007 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Звертаючись до суду із цим позовом, банк посилався на невиконання позичальником умов кредитного договору, у зв`язку з чим у нього станом на 05 вересня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 521 035,58 грн, яка складається із: 503 894,15 грн - заборгованість за кредитом, 15 302,44 грн -проценти за користування кредитом, 1 838,99 грн - пеня за прострочення сплати кредиту.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, за змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною четвертою статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Наведена вище норма права передбачає спеціальні підстави припинення зобов`язань щодо виконання основного (кредитного) зобов`язання, яке було забезпечене іпотечним договором.

Отже, положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя. У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону усі наступні вимоги є недійсними.

Установивши, що на виконання укладеного між сторонами додаткового договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору, яким сторони змінили валюту виконання зобов`язання та дійшли згоди, що поверненню підлягає 63 041,93 дол. США, а заборгованість зі сплати нарахованих та несплачених процентів складає 0,00 дол. США, ОСОБА_1 у визначений цією угодою строк (в день укладення додаткового договору - 05 грудня 2013 року) здійснив продаж предмета іпотеки та в цей же день перерахував суму у розмірі 64 541 дол. США у рахунок погашення вказаного боргу, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що зобов`язання позичальника за кредитним договором припинено у зв`язку з його виконанням, а подальше нарахування банком заборгованості є порушенням пункту 11.4 додаткового договору від 05 грудня 2013 року і вимоги щодо сплати нарахованих сум є недійсними.

Доводи касаційної скарги банку про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором є безпідставними, оскільки, як правильно встановлено судами, за рахунок предмета іпотеки були у повному обсязі задоволені вимоги кредитора, зокрема в обумовленому сторонами у додатковому договорі розмірі.

Також слід зазначити, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2017 року у справі №761/43720/16-ц, яке залишено без ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року (провадження № 61-7855св19), позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненими зобов`язання за кредитним договором від 11 грудня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» та зобов`язання ОСОБА_1 , які випливають із цього договору.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків суду по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник