Номер провадження: 22-ц/813/4768/21
Номер справи місцевого суду: 495/3641/17
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого Цюри Т.В.

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської областііз зазначеним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з нього на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 66677, 86 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 27.06.2013 року ПАТ «Дельта Банк» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір № 001-15235-270613, за яким банк відкрив картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті у вигляді кредитної лінії на загальну суму 35 300,00 гривень. Свої зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором не виконав. Таким чином, станом на 04.04.2017 року за вказаним кредитним договором у відповідача мається заборгованість на загальну суму 66677,86 грн., яка складається з: тіла кредиту 0,00 грн; прострочене тіло кредиту: 39614,28 грн.; заборгованість за відсотками: 27063,58 грн.; заборгованість за комісіями: 0,00 грн.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.12.2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості були задоволені.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2019 року заочне рішення від 20.12.2018 року було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2020 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство «Дельта Банк» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2020 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2020 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27.06.2013 року ПАТ «Дельта Банк» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір № 001-15235-270613, за яким банк відкрив картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті у вигляді кредитної лінії на загальну суму 35 300,00 гривень. Як вбачається із змісту заяви №001-15235-270613 від 27.06.2013 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитну угоду, шляхом акцептування Банком пропозиції клієнта.

Встановлено також, що 20.12.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської областібуло постановлено в заочному порядку судове рішення по цій справі, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостібули задоволені у повному обсязі.

28.01.2019 року відповідачем було подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення та ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2019 року заочне рішення від 20.12.2018 року було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд дійшов до висновку, що позивачем у даній справі не доведений факт укладання будь-якого договору з відповідачем, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між сторонами у належній формі кредитного договору, а саме первинних бухгалтерських документів, що підтверджують розмір видачі кредитних коштів ОСОБА_1 , а відтак недоведеними є обставини і щодо існування заборгованості та обґрунтованості її розміру.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд встановив, що на підтвердження умов договору, банк надав суду для дослідження копію заяви № 001-15235-270613 від 27.06.2013 року, відповідно до якої банк відкрив картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті у вигляді кредитної лінії на загальну суму 35 300,00 гривень. Також Банком наданий розрахунок ціни позову, який виконаний позивачем станом на 04.04.2017 року.

23.05.2019 року до суду надійшло клопотання від відповідача щодо витребування з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01014, м. Київ, вул. Дружби Народів, 38) детальної інформації про орієнтовану сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг; оригінал споживчого кредитного договору; оригінали первинних бухгалтерських документів (платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки, чеки) які підтверджують суми зарахувань на кредитний розрахунок заборгованості по кожному факту начислення відсотків, штрафів та погашення тіла кредиту з посиланням на дати.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2019 року зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (01014, м. Київ, вул. Дружби Народів, 38) надати детальну інформацію про орієнтовану сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг; оригінал споживчого кредитного договору; оригінали первинних бухгалтерських документів (платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки, чеки) які підтверджують суми зарахувань на кредитний розрахунок заборгованості по кожному факту начислення відсотків, штрафів та погашення тіла кредиту з посиланням на дати.

На виконання вимог ухвали суду Банк надав суду для дослідження окрім раніше наданих заяви № 001-15235-270613 від 27.06.2013 року та розрахунку ціни позову станом на 04.04.2017 року, ще анкету позичальника ОСОБА_1 , тарифи на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної карти «Святкова кредитна картка № 1 Еволюція» та умови надання кредитної картки Тарифний пакет «Святкова кредитна картка № 1 Еволюція».

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року зобов`язано повторно Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (01014, м. Київ, вул. Дружби Народів, 38) надати детальну інформацію про орієнтовану сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг; оригінал споживчого кредитного договору; оригінали первинних бухгалтерських документів (платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки, чеки) які підтверджують суми зарахувань на кредитний розрахунок заборгованості по кожному факту начислення відсотків, штрафів та погашення тіла кредиту з посиланням на дати.

Вказані документи, на думку суду першої інстанції є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують розмір видачі кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 та відсутність яких унеможливлює визначення розміру заборгованості та її наявність взагалі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» кредитна лінія - це вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно вказаної норми зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів, можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які не є послугою банку у визначенні цього Закону. Умова договору, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗаконує нікчемною.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згод на кредитного договору тощо).

Згідно із пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №1254, яке було чинним на час виникнення кредитних правовідносин, виписки з особових рахунків клієнта є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Це саме передбачено у п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75.

Таким чином, суд вважає, що виконаний банком розрахунок заборгованості не є належним доказом, який би доводив обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Інші підстави та причини виникнення заборгованості у відповідача позивачем суду надано не було.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року (справа № 161/16891/15-ц).

Апеляційний суд також зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача.

Дослідивши заяву № 001-15235-270613 від 27.06.2013 року апеляційний суд встановив, що в ній не було детально розписана орієнтовна сукупна вартість кредиту, що не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про захист прав споживачів», Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», оскільки без детальної інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту, не можливо виявити реальну відсоткову ставку по кредиту. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту Банк зобов`язаний повідомити у письмовій формі позичальника, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг.

Крім того перелік касових (первинних) документів при проведенні касових операцій банків з клієнтами передбачений ч.1.1 гл. 4.1 розділу ІІІ «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174, чинної на момент звернення з позовною заявою.

До таких касових документів належать заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, квитанція про прийняття на інкасо банкнот іноземних держав, квитанція про приймання до сплати на інкасо чеків в іноземній валюті, рахунки на сплату платежів, а також квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою.

Таким чином, кожна операція (дія) банку повинна підтверджуватися певними документами бухгалтерського обліку.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що позивачем не надано суду першої інстанції, згідно ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2019 року та ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року належних та допустимих доказів на підтвердження обставин надання кредитних коштів ОСОБА_1 .

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача, а заява №001-15235-270613 підписана представником позивача та ОСОБА_1 підтверджує лише намір останнім відкрити поточний рахунок, операції за яким можна здійснювати з використанням платіжних засобів, встановити ліміт кредитної лінії та рахунку, прийняття банком пропозиції щодо укладення договору.

Не можуть бути таким доказом на думку суду й Тарифи на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Святкова Кредитна картка №1 «ЕВОЛЮЦІЯ»», оскільки не підтверджують розмір кредитних коштів, які отримав ОСОБА_1 , а також суму наявного боргу, а лише встановлюють плату за послуги банку.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ «Дельта Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 102З-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже позовні вимоги про стягнення заборгованості, заявлені банком у загальному розмірі 66677 грн.86 коп. не доведені.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що позивачем у даній справі не доведений факт укладання будь-якого договору з відповідачем, а відтак недоведеними є обставини і щодо існування заборгованості та обґрунтованості її розміру.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 19.02.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда