ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Черкаси

Справа № 703/3521/16-ц
Провадження № 22-ц/821/2126/21
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В. О.,

суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В.

секретаря: Винник І. М.

учасники справи:

скаржник (боржник) : ОСОБА_1 ;

стягувач: ОСОБА_2

заінтересована особа: Смілянський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ),

представник боржника адвокат Глущенко Олександр Сергійович

представник стягувача адвокат Гуртова Тетяна Іванівна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження (в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу адвоката Глущенка Олександра Сергійовича на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року у справі за заявою представника боржника ОСОБА_1 адвоката Глущенка Олександра Сергійовича про скасування тимчасового обмеження фізичної особи ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

В квітні 2021 року заявник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Глущенка О.С. звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви зазначено, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 02 лютого 2021 року тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Заявник зазначає, що у суду були відсутні законодавчі підстави для тимчасового обмеження його права виїзду за межі України, оскільки він не ухилявся від виконання рішення суду та сплачував заборгованість по мірі можливості.

Вказував заявник і на те, що державний виконавець звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження права виїзду за межі країни ОСОБА_1 приховав від суду факти регулярного, добровільного та самостійного погашення боржником заборгованості по виконавчому провадженню, чим допустив зловживання своїми правами та на підставі його незаконного подання судом було винесено ухвалу про тимчасове обмеження, яке наразі і просить ОСОБА_1 скасувати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року в задоволенні заяви адвоката Глущенка О. С. в інтересах боржника ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником ОСОБА_1 не надано достатніх доказів на підтвердження того, що ним було вжито всіх можливих дієвих заходів для погашення наявної заборгованості в повному обсязі.

Суд звернув увагу, що застосоване тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 є дієвим засобом примусового виконання рішення суду та відповідає меті, з якою його було застосовано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2021 року адвокат Глущенко О. С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.10.2021 та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що державний виконавець, який звернувся до суду з поданням, приховав від суду факти регулярного, добровільного та самостійного погашення боржником заборгованості по виконавчому провадженні.

Державний виконавець приховав від суду факти перерахування боржником на рахунок Смілянського МВДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) наступних платежів: 29.05.2020 500 грн., 30.06.2020 500 грн., 30.07.2020 - 500 грн., 31.08.2020 500 грн., 30.09.2020 500 грн., 30.10.2020 500 грн., 30.11.2020 1000 грн. (платник ОСОБА_1 , призначення: ЗВП 61942408).

Після направлення подання до суду 15.12.2020, Боржник продовжував виконувати свої обов`язки по виконавчому провадженню і добровільно сплачував кошти: 20.01.2021 1500 грн., 16.03.2021 1000 грн.

Скаржник вважає, що державний виконавець допустив зловживання правом на звернення до суду з поданням, приховав від суду факти добровільного виконання боржником своїх обов`язків, а тому ні на момент звернення до суду з поданням, ні на даний час не існує законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеженого права на виїзд з України, не ухилятися від виконання зобов`язань, що покладені на нього рішенням суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов від адвоката Гуртової Т. І. в інтересах стягувача ОСОБА_2 вказується, що ухвала місцевого суду є обґрунтованою, такою що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 09 листопада 2021 року відкрито провадження та ухвалою від 17 листопада 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи про її розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/3521/16-ц від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики, 3 % річних, витрати на правову допомогу та судовий збір, а всього на загальну суму 443836 грн.

В провадженні державного виконавця Смілянського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 61942408 з виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики: № 61586059 на загальну суму 471095 грн. 87 коп.; № 62535850 в сумі 7 791 грн. 36 коп. Всього разом за трьома виконавчими провадженнями сума боргу ОСОБА_1 , станом на час розгляду справи складає 487600 грн.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року задоволене подання державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Панасенка Олександра Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 та встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , до погашення ним заборгованості за виконавчим провадженням без вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Зазначена ухвала суду оскаржена у встановленому законом порядку не була, та набрала законної сили.

Відповідно до листа ВДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області № 20.13.37/24574 від 19 жовтня 2021 року від боржника ОСОБА_1 з 18 березня 2020 року по 02 лютого 2021 року надійшло коштів на загальну суму 5500 грн., а за період з 03 лютого 2021 року по 19 жовтня 2021 року в сумі 12500 грн. таким чином всього від боржника за вказані вище періоди надійшло 18000 грн.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України втратило свою актуальність, оскільки він не ухиляється від виконання рішення суду, на даний час не має змоги погасити борг повністю, а тому сплачує тими сумами, які має змогу, наразі потребує виїзду за кордон, а відтак вимушений звернутись до суду із даною заявою.

1.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , місцевий суд вказав, що заявником ОСОБА_1 не надано достатніх доказів на підтвердження того, що ним було вжито всіх можливих дієвих заходів для погашення наявної заборгованості в повному обсязі.

Наведені заявником обставини про необхідність скасування тимчасового обмеження судом до уваги не приймаються, оскільки, не є такими з якими закон пов`язує можливість скасування такого обмеження за наявності рішення суду, яке не виконане боржником належним чином. Більш того, на думку суду першої інстанції, скасування тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України надасть можливість, останньому, виїхати за кордон та дозволить йому ухилитись від виконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, в провадженні державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 703/3512/16-ц виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики.

В зв`язку з неналежним виконанням рішення суду, 14 січня 2021 року державний виконавець Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Панасенко О. А. звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, та ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року, зазначене подання було задоволено.

З мотивувальної частини зазначеної ухвали суду вбачається, що судом було встановлено факт умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання боргових зобов`язань, про що об`єктивно свідчили наявні матеріали подання, та зазначена ухвала суду заявником у встановленому законом порядку оскаржена не була.

На даний час рішення суду в повному обсязі не виконане, за період з 18 березня 2020 року по 19 жовтня 2021 року з боржника ОСОБА_1 було стягнуто суму боргу в розмірі 18000 грн., що складає лише 3,69 % від загальної суми заборгованості, яка в загальному, станом на момент винесення рішення, складає 487600 грн., доказів зворотному стороною заявника суду надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтю 10 цього закону перераховані заходи примусового виконання рішень . Так, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Серед іншого, виконавець має право відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Так, в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем було встановлено, що боржник: не має рахунків в Україні; не працює; не отримує доходу; не має рухомого майна; відсутнє будь-яке нерухоме майно; при виході державного виконавця за місцем його проживання ніхто двері не відкривав, на виклик боржник не з`явився, що стало підставою для звернення державного виконавця до суду з поданням про обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані заявником та його представником дані, є по суті незгодою з процесуальним рішенням державного виконавця та винесеною ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2021, яка заявником не була оскаржена в апеляційному порядку.

У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод майном є кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, рішення від 7 травня 2002 р., п.40).

У справі «Жовнер проти України» в п. 33 суд нагадує, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby c. Grece) від 19 березня 1997 року, Збірник рішень 1997-II, с. 510-511, параграф 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Bourdov c. Russie), N 59498/00, параграф 34, від 7 травня 2002 року; рішення у справі "Ясіун`єне проти Литви" (Jasiuniene c. Lituanie), N 41510/98, параграф 27, від 6 березня 2003 р.; та рішення по справі "Руйану проти Румунії" (Ruianu c. Roumanie), N 34647/97, від 17 червня 2003 року).

Тому, тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 до погашення ним заборгованості за виконавчим провадженням, на думку колегії суддів, є єдиним ефективним можливим заходом примусового виконання рішення, який буде дієвим чинником для погашення боргу.

На підтвердження ефективності такого заходу свідчать і самі оплати, а саме: , з часу відкриття 18.03.2020 від боржника надійшли такі кошти: 29.05.2020 500 грн; 30.06.2020 500 грн; 30.07.2020 500 грн; 31.08.2020 500 грн; 30.09.2020 500 грн; 30.10.2020 500 грн; 01.12.2020 1 000 грн. Всього 5 500 грн.

Після прийняття ухвали від 02.02.2021 про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, ним було сплачено 16.03.2021 1 000 грн., 31.05.2021 1 500 грн; 01.09.2021 4 000 грн; 13.09.2021 2 500 грн; 06.10.2021 3 000 грн. Всього: 12 500 грн.

Всього від боржника за період з 18.03.2020 по 18.10.2021 надійшло 18 000 грн.

При цьому, частка погашення боржником боргу після постановлення оскаржуваної ухвали за період з березня по жовтень 2021 року включно (8 місяців) складає 12 500 грн., тоді як до винесення оскаржуваної ухвали за період з березня 2020 року по лютий 2021 року включно (рік) складає лише 5 500 грн.

Таким чином, обмеження у праві виїзду стимулювало боржника більш ефективніше погашати борг.

Доводи апеляційної скарги щодо недоліків форми подання державного виконавця колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки місцевий суд розглядав безпосередньо заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, а апеляційний суд переглядає ухвалу Смілянського міськрайонного суду від 19.10.2021 про відмову в задоволенні такої заяви, тому невідповідність подання державного виконавця і його дії були предметом розгляду в іншій справі та постановлена відповідна ухвала від 02.02.2021, яка заявником та його представником не оскаржувалася в апеляційному порядку.

Тому надавати оцінку діям державного виконавця та відповідність його поданню при розгляді даної справи, апеляційний суд не має підстав.

Щодо доцільності обмеження, застосованого до боржника, колегія суддів враховує наступне.

ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

ч. 3 ст. 441 ЦПК України, відповідно до якої суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні;

п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відповідно до якого право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів

Отже, на національному рішення таке обмеження передбачене.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналіз практики ЄСПЛ, сформованої лише протягом 2020 року, вказує на те, що виконання судових рішень залишається одним з найпоширеніших проблемних питань, з яким звертаються до цього Суду.

Такими проблемами є, як правило, невиконання або несвоєчасне виконання постановленого на користь особи рішення суду та відсутність ефективного засобу правового захисту у національній правовій системі; крім того, досить часто Суд у таких справах констатує порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) у поєднанні зі статтею 1 першого Протоколу до Конвенції (захист права власності), а також порушення статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб правового захисту) (рішення ЄСПЛ від 14 січня 2020 року у справі «Andreyev v. Russia» (заява № 28852/06); від 28 січня 2020 року у справі «Yunusova v. Russia» (заява № 5489/10); від 04 лютого 2020 року у справі «Shibayeva v. Russia» (закон № 13813/06); від 10 березня 2020 року у справі «Indayeva and Sultanov v. Russia» (заяви № 58821/08 та 18360/13); від 16 січня 2020 року у справі «Sinadinovska v. North Macedonia» (заява № 27881/06); від 11 лютого 2020 року у справі «Shmatova and others v. Russia» (заява № 36539/08); від 20 лютого 2020 року «Livanиiж and others v. Bosnia and Herzegovina» (заява № 15313/15); від 05 березня 2020 року у справі «Kladniиanin v. Serbia» (заява № 137/10); від 2 липня 2020 року у справі «Dmytrenko and Bezdorozhniy v. Ukraine» (заяви № 59552/11 та № 7096/12), а також від 8 жовтня 2020 року у справі «Gogiж v. Croatia» (заява № 1605/14).

На державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Виконання рішення суду є необхідним в демократичному суспільстві та є складовою права на справедливий суд.

За відсутності на території України будь-яких активів, роботи, соціальних зв`язків, на переконання колегії суддів, існує загроза того, що боржник може виїхати за закордон і рішення суду залишиться невиконаним.

Тому обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , за вищенаведених обставин, є справедливим обмеженням у демократичному суспільстві, яке носить тимчасовий характер та є дієвою юридичною санкцією, яка зумовить припинення нехтування своїми обов`язками та змусить боржника віднайти можливості та дієві способи для виконання рішення суду. Крім того, доказом того, що обмежувальні заходи позитивно вплинули на боржника, є графік погашення платежів.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що наразі обмеження боржника у праві виїзду за кордон є пропорційним меті його застосування, у даному випадку дотримано справедливий баланс між правами людини і публічним інтересом.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Глущенка Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 адвоката Глущенка Олександра Сергійовича про скасування тимчасового обмеження фізичної особи ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: