ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 636/1044/21

провадження № 22-ц/818/5598/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Гришиної А.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Новопокровська селищна рада Чугуївського району Харківської області,

представник - Кожушкова Лариса Анатоліївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 квітня 2021 року в складі судді Оболєнської С.А.,

у с т а н о в и в:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області (далі - Новопокровська сільрада) та просила: встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2001 року до моменту її смерті; визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що вона є спадкоємицею ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 . З січня 2001 року та до моменту смерті ОСОБА_3 вона фактично проживала разом з нею однією сім`єю в зазначеному будинку, який продовжує використовувати як місце свого проживання і на даний час. В передбачений законом строк ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини, але отримала відмову в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на будинок та доказів на підтвердження родинних відносин з спадкодавцем. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила задовольнити позов.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2001 року до моменту смерті останньої. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину фактично, проживаючи з спадкодавицею однією сім`єю не менш як п`ять років до для смерті. Оформити спадщину на своє ім`я ОСОБА_1 можливості не має у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та документів на підтвердження факту родинних відносин. Таким чином, право власності позивачки на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку.

11 серпня 2021 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, викладені в статті 376 ЦПК України, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її прабабусею. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги були її син - ОСОБА_5 та вона - ОСОБА_2 на підставі частини першої статті 1266 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_2 на день відкриття спадщини була малолітньою дитиною, то в силу приписів частини четвертої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, однак прийняв її фактично, оскільки був зареєстрований разом з спадкодавицею ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною довідкою. ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_5 , як його двоюрідна онука.

Таким чином, задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції не встановив повне коло спадкоємців ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалив безпідставне і невмотивоване рішення, яке підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 та Новопокровська сільрада рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

У постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15 (провадження № 61-4848св19) зазначено, що: «відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки ОСОБА_6 не брала участі у справі в суді першої інстанції, судова колегія вважає за можливе прийняти подані нею докази на стадії апеляційного перегляду справи.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1 про смерть, виданим 30 липня 2007 року Новопокровською селищної радою Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 56 (а. с. 11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13 червня 1978 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2290 (а. с. 12).

Померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 мала сина ОСОБА_5 та доньку ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її матір`ю є ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 8 від 18 серпня 2021 року.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_9 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , її матір`ю є - ОСОБА_7 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 1 від 18 серпня 2021 року.

Згідно з свідоцтвом НОМЕР_2 про смерть, виданим 04 серпня 2004 року Новопокровською селищною радою Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 62, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 57).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується дублікатом свідоцтва НОМЕР_3 про смерть, виданим 03 березня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 680 (а. с. 56).

Відповідно до довідки Новопокровської сільради від 09 березня 2021 року № 190 ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 52).

Згідно з дублікатом свідоцтва НОМЕР_4 про народження, виданим 02 лютого 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 29, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 . Її матір`ю записана - ОСОБА_9 (а. с. 58).

Таким чином, ОСОБА_2 є правонаступницею ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємиця першої черги за правом представлення, та двоюрідною онукою ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто правонаступницею другої черги за правом представлення.

На час смерті прабабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 була малолітньою дитиною.

25 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 55).

Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статтей 1220, 1222 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (статті 1261 - 1265 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частини перша та друга статті 1269, частина перша статті 1270 ЦПК України).

Частиною третьою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною четвертою статті 1268 ЦК України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

В постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 183/4406/16) було зроблено висновок, відповідно до якого частина четвертої статті 1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини друга - четверта статті 1273 ЦК України).

Таким чином, задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції не встановив повне коло спадкоємців ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України встановлено, що неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 1 443,00 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а. с. 38).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, судовий збір в розмірі 1 443,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 квітня 2021 року - скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області про встановлення факту проживання однієї сім`єю та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 443,00 грн (одна тисяча чотириста сорок три грн).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина