Справа № 2-485/11
Провадження № 4-с/265/6/21
У Х В А Л А

18 лютого 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 2-485/11 за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця, зацікавлені особи: Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Євген Борисович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до суду зі скаргою на рішення приватного виконавця, в обґрунтування якої посилалась на те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Євгеном Борисовичем від 31 грудня 2020 року виконавчий лист № 2-485/11 від 11 липня 2011 року (виконавче провадження № 61947664), виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСіббанк» боргу за кредитним договором у розмірі 23353,70 доларів США, було повернуто стягувану, ТОВ «Вердикт Капітал», та скасовано заходи примусового виконання рішення. Вказану постанову заявник отримала 11 січня 2021 року. Вважаючи вказану постанову приватного виконавця такою, що підлягає скасуванню, вказувала, що Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області 21 квітня 2011 року прийнято рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСіббанк» боргу за кредитним договором № 0 від 5 вересня 2008 року в сумі 23353,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент постановлення рішення становить 186021,56 грн. В подальшому виконанням такого рішення займався Орджонікідзевський ВДВС (наразі - Лівобережний ВДВС) в рамках виконавчого провадження № 28214723. Так із зарплати боржників утримувався дохід на погашення боргу за вказаним виконавчим листом. При цьому в зв`язку із повним фактичним виконанням виконавчого листа № 2-485/11 від 11 липня 2011 року шляхом стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» усієї суми боргу за виконавчим листом, постановою головного державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі 5 жовтня 2020 року було закінчено виконавче провадження з примусового виконання такого виконавчого листа. Тому для уникнення подвійного стягнення суми боргу заявник приватному виконавцю, ОСОБА_3 , направила заяви 5 грудня 2020 року та 17 грудня 2020 року з тим, що б він виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 61947664 у зв`язку з повним виконанням виконавчого листа № 2-485/11 від 11 липня 2011 року, враховуючи недобросовісну поведінку стягувача щодо не повідомлення приватного виконавця про надходження коштів в рахунок погашення суми боргу за пред`явленим приватному виконавцю виконавчим листом на всю суму боргу, хоча рішення суду вже було виконане. Натомість постанова від 31 грудня 2020 року приватного виконавця Горелик Є. Б. про повернення виконавчого листа стягувачу надає можливість стягувати суму боргу за рішенням суду повторно, хоча приватний виконавець повинен був прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням з направленням виконавчого листа на адресу суду, що видав такий виконавчий лист. Отже просила суд визнати постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Євгена Борисовича від 31 грудня 2020 року (ВП № 61947664) про повернення виконавчого листа № 2-485/11 від 11 липня 2011 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя, стягувачу протиправною, скасувати таку постанову та зобов`язати приватного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням в повному обсязі такого виконавчого документа.

Не погоджуючись із поданою ОСОБА_1 скаргою, приватний виконавець Горелик Є. Б. подав суду письмові заперечення, за якими вказував, що у нього були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження № 61947664 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в якості доказів припинення зобов`язання ОСОБА_1 перед стягувачем нею було надано лише копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 5 жовтня 2020 року, оскільки у отриманому ним виконавчому листі № 1-485 від 11 липня 2011 року відсутні будь-які відомості про його фактичне виконання. Також посилався на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 761/12665/14-ц. Отже, просив суд повністю відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

В судове засідання заявник, ОСОБА_1 , не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити подану нею скаргу без її участі.

Приватний виконавець, ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явився, надавши клопотання з проханням вирішити скаргу ОСОБА_1 за його відсутності.

Представники ТОВ «Вердикт капітал» не з`явились у судове засідання за невідомих суду причин, будучи повідомленими про час та місце розгляду скарги належним чином.

За змістом ч. 2 ст. 450 ЦПК неявка стягувача, боржника чи приватного виконавця, що належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає розгляду скарги.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, порушено їхні права чи свободи.

Суд встановив, що 21 квітня 2011 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя винесено рішення, яке набуло чинності 1 травня 2011 року, про солідарно стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСіббанк» боргу за кредитним договором № 0 від 5 вересня 2008 року в сумі 23353,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення становило 186021 (сто вісімдесят шість тисяч двадцять одна) грн. 56 коп., а також стягнуто витрати з оплати судового збору в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Постановою від 5 жовтня 2020 року державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в рамках виконавчого провадження № 28216761 з примусового виконання виконавчого листа № 2-485, виданого 11 липня 2011 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСіббанк» (новий стягувач ТОВ «Вердикт капітал») боргу за кредитним договором в сумі 23353,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення становило 186021,56 грн., було закінчено вказане виконавче провадження з поверненням виконавчого документу суду внаслідок фактичного виконання виконавчого документа шляхом солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 боргу в сумі 186021,56 грн. на користь стягувача.

Суд також встановив, що за інформацією Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що виконавче провадження № 28214723 про солідарне стягнення боргу за виконавчим листом № 1-485 від 11 липня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт капітал» також було завершено.

Суд натомість зазначає, що постановою від 31 грудня 2020 року приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Євгена Борисовича в рамках виконавчого провадження № 61947664 було повернуто стягувачу, ТОВ «Вердикт Капітал», виконавчий лист № 2-485/11 від 11 липня 2011 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСіббанк» боргу за кредитним договором у розмірі 23353,70 доларів США зі скасуванням заходів примусового виконання рішення та визначено, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання повторно в строк до 21 грудня 2023 року, посилаючись в обґрунтування такої постанови на те, що від стягувача надійшла заява про повернення такого виконавчого листа № 2-485/11 від 11 липня 2011 року без виконання.

За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд зазначає, що загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК, за якою, зокрема, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому суд вказує, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Так з ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

За матеріалами справи судом встановлено, що рішенням від 21 квітня 2011 року Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя визначив суму боргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед стягувачем в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день його ухвалення.

Отже, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні, оскільки перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 761/12665/14-ц.

Таким чином суд, встановивши, що боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було погашено заборгованість перед ТОВ «Вердикт капітал» в сумі 186021,56 грн., що відповідає еквіваленту в національній валюті до суми боргу за курсом НБУ на момент винесення рішення судом 21 квітня 2011 року, зауважує, що до стягнення за виконавчим листом № 1-485 від 11 липня 2011 року, виданим на підставі такого рішення, з таких боржників визначена була, натомість, сума боргу саме у доларах США, що дорівнювала 23353,70 доларам США.

Отже, відсутність наданих суду заявником доказів повного погашення боржниками заборгованості перед ТОВ «Вердикт капітал» в сумі 23353,70 доларів США за виконавчим листом № 1-485 від 11 липня 2011 року, свідчить про правомірність винесення приватним виконавцем Горелик Є. Б. постанови від 31 грудня 2020 року про повернення стягувачу вказаного виконавчого документа за наявності письмової заяви про це стягувача, ТОВ «Вердикт капітал».

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Внаслідок наведеного обґрунтування, суд дійшов висновку, що правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 немає, оскільки постанова від 31 грудня 2020 року приватного виконавця Горелик Є. Б. в рамках виконавчого провадження № 61947664 про повернення виконавчого документа стягувачу, ТОВ «Вердикт капітал», відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому в задоволенні поданої скарги слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 447-453 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця, зацікавлені особи: Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Євген Борисович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Ухвалу складено та підписано 18 лютого 2021 року.

Суддя