У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2021 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бебешко М. М. перевіривши цивільну справу за позовом: 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 до: 1) Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), 2) Державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бібаєвої Віти Вікторівни, про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з рухомого та нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2021 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивачі просять суд: 1) визнати відмову стягувача ОСОБА_3 від примусового виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2016 року у цивільній справі № 357/15913/15-ц, 2/357/350/16 та закінчити виконавче провадження № 54584929 відкрите 30 серпня 2017 року; 2) закінчити виконавче провадження № 54584929 відкрите 30 серпня 2017 року та припинити обтяження (арешт) всього нерухомого та рухомого майна, що належить ОСОБА_1 , номер запису про обтяження: 22113205, дата реєстрації 31.08.2017, вид обтяження арешт нерухомого майна, підстава для державної реєстрації: постанова, про арешт майна боржника, серія та номер: ВП № 54584929, виданий 30.08.2017 року, обтяжувач: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, , країна реєстрації: Україна; 3) припинити обтяження (арешт) рухомого майна, що належить ОСОБА_1 , номер запису обтяження: 16438903, дата реєстрації 30.08.2017 року, вид обтяження публічне обтяження, підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: ВП № 54584929, виданий 30.08.2017 року, обтяжувач: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, , країна реєстрації: Україна; 4) припинити обтяження (арешт) всього рухомого майна, що належить ОСОБА_2 , зареєстрованого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 03.07.2017 за № 16349321, підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: 50942066, виданий 25.04.2016 року, обтяжував:Білоцерківський міський відділ державний виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, код ЄДРОПУ: 34846021, країна реєстрації: Україна та скасувати державну реєстрацію арешту з Державного реєстру речових прав на рухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів рухомого майна.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебування рухомого та нерухомого майна під арештом, який було накладено під час примусового виконання рішення суду державним виконавцем являється безпідставним, оскільки заборгованість перед боржником ОСОБА_3 відсутня.

Суддя, дослідивши матеріали позовної заяви вважає, що у відкритті провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавчепровадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

При цьому, відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19), зазначивши, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).

Отже, оскільки позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є сторонами у виконавчому провадженні, суд приходить до висновку про те, що вони не можуть пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин, приходжу до висновку, що у відкритті провадження у справі за даною позовною заявою слід відмовити, оскільки арешт накладено на майно позивачів, які є сторонами у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому вони не можуть виступати позивачами у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Керуючись ст.2, 4, 19,186,258-260 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У відкритті провадження за позовом: 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 до: 1) Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), 2) Державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бібаєвої Віти Вікторівни, про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з рухомого та нерухомого майна - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачам право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

СуддяМ. М. Бебешко