Справа №428/9717/20
Провадження №2/428/420/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 р. Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

за участю секретаря Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , який діє в своїх та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, мотивуючи вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності. У вищевказаній квартирі на даний час, окрім неї залишаються зареєстрованими також її син та онук - відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідачі у зазначеній квартирі з 2016р. постійно не проживають, оскільки вони проживають в іншій державі, а саме в Російській Федерації. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач змушена нести додаткові витрати по сплаті за комунальні послуги. Добровільно з реєстраційного обліку відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не знімаються. У зв`язку з цим позивач ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до суду і просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , який діє в своїх та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та визнав позовні вимоги. Своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та не заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши відповідний Висновок про доцільність позбавлення права користування житлом неповнолітньої дитини.

У зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належать ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-1214 від 28.05.2004р. та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4104552, наданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації від 10.07.2004р. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №17885 від 06.11.2020р., виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 06.11.2020р. зареєстровані ОСОБА_1 (квартиронаймач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (син), ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_3 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у вищевказаній квартирі з 2016 року, оскільки переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації. Зазначена обставина підтверджується копією заяви ОСОБА_2 від 16.01.2021р., в якій відповідач визнав позовні вимоги.

Частиною 2 статті 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

А отже, виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в вказаному випадку на її матір та батька.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3 , який на момент реєстрації у спірній квартирі був малолітньою особою, не мав права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набув право користування житлом за місцем проживання з батьками, з якими вони проживали.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3 був зареєстрований у спірній квартирі за місцем проживання свого батька ОСОБА_2 . Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітнім ОСОБА_3 на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права його батька.

При цьому, суд бере до уваги висновок Органу опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області від №432 від 29.01.2021р. про доцільність позбавлення неповнолітнього ОСОБА_3 права користування житлом.

Отже, позовна вимога щодо визнання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за місцем їх реєстрації понад один рік і переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації, то, відповідно, вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів і не може отримати субсидію. Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад один рік і не приймають участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг квартири, а отже втратили інтерес до вказаного житлового приміщення. При цьому суд враховує визнання позову відповідачами, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та з урахуванням визнання відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору у сумі 840,80грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 420,40грн., що складає загалом інші 50% судового збору, сплаченого позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 43-44, 47-49, 81, 141-142, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 272 - 273, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40грн.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Луганській області повернути ОСОБА_1 з державного бюджету частину судового збору, сплаченого при поданні позову, в сумі 840,80грн. згідно з квитанцією №120 від 18.11.2020р.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І. О. Юзефович