Дата документу 10.02.2021 Справа № 310/9478/19
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 310/9478/19 Головуючий у 1-й інстанції: Вірченко О.М.
Провадження №22-з/807/10/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

10 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Бердянської міської ради Запорізької області про визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Бердянської міської ради Запорізької області про визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 .

Право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/2 частку вказаної квартири припинено у відповідності з п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України внаслідок її продажу з аукціону в порядку і спосіб, встановлені законом.

Квартира має житлову площу 30,5 кв.м., загальну площу 52,2 кв.м., складається з двох ізольованих житлових кімнат. У зв`язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов`язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками.

19 серпня 2016 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 11 червня 2014 року надали до територіального підрозділу Державної міграційної служби України в м. Бердянську частково недійсні правовстановлюючі документи, а саме свідоцтво про право власності за яким ніби-то співвласниками квартири на час звернення до територіального органу Державної міграційної служби України були ОСОБА_2 , ОСОБА_3

ОСОБА_1 , як новий співвласник квартири, ніколи не надавала згоди на реєстрацію в квартирі ОСОБА_7 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Вказані особи ніколи не проживали у вказаній квартирі, яка за своїми санітарно-технічними характеристиками не придатна для проживання дітей, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконною та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року у цій справі скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

21 грудня 2020 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у справі. Заява мотивована тим, що апіляційним судом під час розгляду апеляційної скарги і прийнятті постанови про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року та ухвалення нового рішення, яким скасувано реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , не було вирішено питання по розподіл судових витрат понесених ОСОБА_1 в ході розгляду вказаної справи, а саме: сплачений нею судовий збір за звернення з позовом до суду першої інстанції в розмірі 768,40 грн, та за подання апеляційної скарги в розмірі 1152,60 грн. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 270 ЦПК України ОСОБА_1 просить ухвалити додаткове рішення, яким просить розділити судові витрати між сторонами стягнувши з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Бердянської міської ради на її користь понесені судові витрати у вигляді судового збору, повязаної з рзглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

ОСОБА_4 в запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення зазначає, що оскільки рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року в задоволенні позову було повністю відмовлено, а постановою Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову, судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача в повному обсязі. Вважає, що оскільки відповідачі є членами однієї родини, доцільним буде поділити судовий збір пропорційно порівну між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 у розмірі по 960,50 грн з кожної сторони.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Бердянська міська рада, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду заяви ( а.с. 200-205)до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, буль яких клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія ухвалила, здійснювати розгляд заяви про ухвалення додатково судового рішення у відсутності відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з вимогами ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції зокрема складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» станом на 01 січня 2019 року, прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено в розмірі 1921,00 грн.

Відповідно до п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви, скарги.

Судом встановлено, що при зверненні з позовом до суду першої інстанції, ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією №ПН367618 від 12 липня 2019 року. (т.1 а.с. 1).

За звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року, ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1152,60 грн, (768,40 х 150%), що підтверджується квитанцією № від 25 квітня 2020 року. (т.2 а.с. 23,24)

Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат. У разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року у цій справі скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову, а саме скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 ,

Однак, відповідно до змісту позовних вимог ОСОБА_1 , вбачається, що вона просила суд визнати незаконною та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 . (т.1 а.с. 7).

Тобто, її позовні вимоги є взаємодоповнюючими та повинні розглядатися в комплексі, як одна позовна вимога немайнового характеру, за яку було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн при зверненні з позовом до суду першої інстанції.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що ОСОБА_1 понесла обґрунтовані витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в суді першої інстанції в розмірі 768,40 грн та в суді апеляційної інстанції в розмірі 1152,60 грн, що в загальному розмірі складає 1921,00 грн, що і підлягають стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Бердянської міської ради на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, за матеріалами справи, доводи заяви знайшли своє підтвердження, зазначена заявником в заяві сума витрат пов`язана зі сплатою судового збору в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції в загальному розмірі 1921,00 грн, є документально підтвердженою, то ж у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, ці витрати належить стягнути на користь ОСОБА_1 з трьох відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з кожного по 640.33 грн, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до зазначених відповідачів фактично були задоволенні у повному обсязі.

Керуючись ст. 133, 141, 270, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Бердянської міської ради Запорізької області про визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання задовольнити.

Прийняти у цій справі додаткову постанову.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,00 грн, а всього 1921.00 грн, з кожного по 640.33 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна додаткова постанова складена 12 лютого 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.