Справа № 346/5112/20
Провадження № 22-ц/4808/325/21
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу), за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Васильковського В.В. у м. Коломия,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

20.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу), в якому посилалася на те, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею і перебуває на її повному утриманні. 23.11.2012 року шлюб між ними розірвано. Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 21.07.2017 року у справі №346/2111/17 з відповідача ОСОБА_2 стягуються на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, у зв`язку із подорожчанням прожиткового кошика і подорослішанням сина, якому пішов одинадцятий рік, збільшилися витрати. Син ОСОБА_4 навчається у 5 класі і відвідує 3 гуртки (музика, танці та боротьба), на що нею витрачаються значні кошти. Аліментів в розмірі 1 000 грн вистачає тільки на харчування дитини у школі. Тому для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, на утримання потрібно не менше 5 000 грн. Оскільки відповідач є здоровим та працездатний, працює майстром на ДП «Коломийське лісове господарство» і отримує щомісячний дохід, стан його здоров`я дозволяє працювали і він зобов`язаний утримувати дитину, то він може сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на наведене, позивач просила суд змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено спосіб стягуваних аліментів, визначений рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.07.2017 року у справі №346/2111/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі стягнення у твердій грошовій сумі 1 000 грн, на стягнення у частці від заробітку (доходу) у розмірі 1/4 частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини.

Стягнуто із відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, стан здоров`я дитини, є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на рішення суду

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не врахував ряд важливих обставин, а саме, що з часу окремого проживання відповідач жодного разу не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, а також збільшення витрат на утримання сина, що зумовлено його по дорослішанням, навчанням у школі, відвідуванням трьох гуртків, на що вона витрачає значні кошти. Аліментів у розмірі 1 000 грн вистачає тільки на харчування у школі. Зазначає, що на даний час перебуває у декретній відпустці з другою дитиною, не має змоги працювати, її матеріальний стан погіршився. Крім офіційної роботи, відповідач цілий рік займається бізнесом, а саме здійснює продаж колених дров, в нього неофіційно працюють наймані працівники. Відповідач має добрий матеріальний стан, у його власності знаходиться новозбудований будинок, легковий автомобіль марки «Мазда», вантажний автомобіль, спортивний мотоцикл, скутер та кінь. Крім неповнолітнього сина відповідач більше нікого на утриманні не має. Зі слів працівників ДП «Коломийське лісове господарство» відповідач крім офіційної зарплати отримує і зарплату в конвертах. Тому вважає, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку. 1/4 частка доходу відповідача складає 1 120,18 грн, що становить менше 50% для дитини відповідного віку.

Із зазначених підстав просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнутих аліментів з 1/4 до 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.11.2012 року розірвано (а.с. 7).

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.09.2010 року (а.с. 6).

Після розірвання шлюбу син сторін залишився проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.07.2017 року змінено розмір стягуваних рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012 року аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі по 1 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-10).

Відповідно до довідки ДП «Коломийське лісове господарство» №07/303 від 20.10.2020 року, ОСОБА_2 працює на ДП «Коломийське лісове господарство» на посаді Майстер лісу Печеніжин. Середній заробіток відповідача складає 4 480,71 грн (а.с. 11).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 СК України).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

В силу частини 3 статті 181, частини 1 статті 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Крім статті 192 СК України, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню також стаття 182 СК України, якою встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень.

Врахувавши положення статей 181, 192 СК України та вимоги позовної заяви ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів також погоджується із розміром аліментів, визначеним судом першої інстанції, а саме 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі.

За таких обставин, враховуючи положення закону, які регулюють спірні правовідносини, передбачений статтею 180 СК України обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також положення частини 5 статті 183 СК України та пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, з аналізу яких слідує, що аліменти в розмірі однієї чверті на одну дитину є неоспорюваною сумою, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих з відповідача аліментів з 1/4 до 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, немає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що крім офіційної роботи, відповідач цілий рік займається бізнесом (здійснює продаж колених дров); має добрий матеріальний стан, оскільки у його власності знаходиться новозбудований будинок, легковий автомобіль марки «Мазда», вантажний автомобіль, спортивний мотоцикл, скутер та кінь; зі слів працівників ДП «Коломийське лісове господарство» крім офіційної зарплати він отримує і зарплату в конвертах, є голослівними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до частин 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта, що їхній з відповідачем син ОСОБА_4 відвідує три гуртки, на що вона витрачає значні кошти, не є підставою для збільшення розміру аліментів в порядку статті 192 СК України, а є підставою для звернення з позовом про стягнення додаткових витратах на дитину в порядку статті 185 СК України.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не містять підстав для зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 1 статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2020 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

В.А. Девляшевський