Справа №949/170/21
У Х В А Л А

19 лютого 2021 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Отупор К.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржуватиметься боржником в суді,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржуватиметься боржником в суді.

Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, заява про забезпечення позову за формою та змістом повинна відповідати вимогам статті 151 Цивільного процесуального кодексу України.

Оглянувши матеріали заяви, вважає за необхідне повернути її заяниці з таких підстав.

При зверненні до суду із вищевказаною заявою, представником заявниці не було дотримано вимог пункту 1 частини 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, який передачає, що Заява про забезпечення позову повинна містити найменування суду, до якого подається заява.

Вказана заява про забезпечення позову подана до подання позовної заяви.

Статтею 152 Цивільного процесуального кодексу України передбачено порядок подання заяви про забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 152 Цивільного процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Статтею 27 Цивільного процесуального кодексу України визначено загальні правила підсудності справ.

Відповідно до частини 2 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Однак, як зазначає представник заявниці в заяві про забезпечення позову, Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) - це особа, яка може бути відповідачем по справі.

Крім того, стаття 28 Цивільного процесуального кодексу України передбачає підсудність справ за вибором позивача.

Зокрема, частина 12 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

У поданій заяві про забезпечення позову, представник заявниці зазначає, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни.

Відтак, вказану заяву про забезпечення позову потрібно було подавати до відповідного суду з місцезнаходженням у місті Києві (в залежності від предмета спору).

Крім того, представником заявниці не було дотримано вимог частини 6 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, який передбачає, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. Оригінал такої квитанції додається до всіх позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, інших судових документів, що направляються до судової інстанції.

Отже, копія квитанції про сплату судового збору, не є документом, підтверджуючим сплату судового збору.

Крім того, відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року №10, законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року №2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір", суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Однак, прадставником заявниці в якості документа на підтвердження сплати судового збору надано до суду саме копію квитанції, виготовлену з використанням технічних засобів, що в свою чергу не є належним документом на підтвердження сплати судового збору та не свідчить про єдине її використання.

Відповідно до вимог частини 10 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 151- 153 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржуватиметься боржником в суді - повернути заявниці.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду Отупор К.М.