печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя: Матійчук Г.О.,

секретар судового засідання: Хабеця О.О.,

справа №757/42677/16-ц

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року у справі №757/42677/16-ц, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: приватні нотаріуси КМНО Змисловська Т.В. та ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м., посвідченого приватним нотаріусом Змисловською Т.В. від 04.04.2016; скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності позивача на 1/2 частки квартири, витребування з незаконного володіння квартири, вселення, визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року забезпечено вказаний позов, зокрема заборонено йому ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 здійснювати дії пов`язані з відчуженням квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82, а також вчиняти дії спрямовані на здійснення реєстрації права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, зокрема, реєстрацією правочинів щодо передачі в іпотеку, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, та інше.

03.08.2017 року за результатами розгляду справи було прийняте рішення про часткове задоволення позовних вимог: визнано договір купівлі-продажу частково недійсним, витребувано з чужого володіння Ѕ частину квартири, визнано право власності на Ѕ частину квартири, скасовано реєстраційні записи щодо 1/2 квартири.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2017 року, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про визнання недійсним договору іпотеки від 29.04.2016 р. за реєстраційним номером 138 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано вказаний договір іпотеки недійсним щодо передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_2 . В решті рішення Печерського районного суду м. Києва залишено без змін.

Заявник зазначає, що оскільки рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, то ОСОБА_4 втратила право вчиняти будь-які дії з майном, оскільки договір іпотеки визнаний судом недійсним, а вона більше не є іпотекодержателем згідно нього; з його (заявника) володіння витребувано лише 1/2 частину квартири, а тому він має право зі своєю часткою (1/2 квартири) вчиняти всі дії, які належать власнику майна.

Просив заяву задовольнити.

В судове засідання учасники справи не з`явились, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Від представника позивача - адвоката Крохмальової Я.Е. надійшли заперечення щодо скасування заходів забезпечення позову, в яких представник зазначає, що на даний час в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває ще одна справа (№757/4683/20-ц) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Змисловська Т.В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири (в частині та в цілому) та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Дослідивши заяву про скасування заходів забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №757/42677/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: приватні нотаріуси КМНО Змисловська Т.В. та ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м., посвідченого приватним нотаріусом Змисловською Т.В. від 04.04.2016; скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності позивача на 1/2 частки квартири, витребування з незаконного володіння квартири, вселення, визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року забезпечено вказаний позов, зокрема заборонено йому ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 здійснювати дії пов`язані з відчуженням квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82, а також вчиняти дії спрямовані на здійснення реєстрації права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, зокрема, реєстрацією правочинів щодо передачі в іпотеку, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, та інше.

Рішенням Печерського районного суду 03.08.2017 року визнано договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,70 кв.м., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В. від 04.04.2016 р. за реєстраційним номером 203 в Ѕ частці, що належала ОСОБА_2 недійсним з моменту його укладення. Скасовано державну реєстрацію права власності на Ѕ частку цієї квартири за ОСОБА_1 , скасовано державну реєстрацію права власності на Ѕ частку цієї квартири за ОСОБА_3 , визнано право власності на Ѕ частку квартири за ОСОБА_2 , витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частку квартири, вселено останнього в квартиру. В решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2017 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року скасовано в частині відмови у задоволені позову про визнання недійсним договору іпотеки від 29.04.2016 р. за реєстраційним номером 138 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано вказаний договір іпотеки недійсним щодо передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_2 . В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

За результатами касаційного перегляду справи, Верховним Судом 18.12.2019 року винесено постанову, якою рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2017 року (в оскаржуваній частині) залишені без змін.

Крім того, судом встановлено, що в провадженні судді Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №757/4683/20-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Змисловська Т.В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В рамках цього провадження ухвалою суду 05.06.2020 року заборонено ОСОБА_1 здійснювати дії пов`язані з відчуженням квартир, в т.ч. квартири АДРЕСА_2 , а також вчиняти дії спрямовані на здійснення реєстрації права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, зокрема, реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомого майна, передачі в іпотеку та внесення до статутного капіталу юридичних осіб.

Як визначено у ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Так, передбачене ч. 1 ст. 158 ЦПК України право суду скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи залежить від встановлення судом після вжиття заходів забезпечення позову обставин, які свідчать про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зокрема, у разі якщо особа доведе відсутність обставин, які прямо свідчать, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, або у разі якщо обставини, які слугували підставами для вжиття заходів забезпечення позову після постановлення відповідної ухвали відпали.

Суд зазначає, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову в межах даної справи було здійснено з метою запобігання можливим потенційним порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з урахуванням того, що їх невжиття могло фактично унеможливити захист порушених прав і інтересів в обраний позивачем при зверненні з даним позовом до суду спосіб.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як вбачається, спір розглянутий судом по суті, був предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях.

Наразі в проваджені суду перебуває інша цивільна справа, де учасниками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а предметом спору: майнові права на квартиру АДРЕСА_2 . В рамках цього провадження забезпечено позов, шляхом заборони ОСОБА_1 здійснювати дії пов`язані з відчуженням квартир, в т.ч. квартири АДРЕСА_2 , а також вчиняти дії спрямовані на здійснення реєстрації права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, зокрема, реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомого майна, передачі в іпотеку та внесення до статутного капіталу юридичних осіб.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Також згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Суд враховує право кожного на справедливий розгляд його справи судом при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, що передбачено в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має правомірно володіти своїм майном.

Крім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналізуючи викладене, в т.ч. факт набрання законної сили рішень Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року та Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2017 р., заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року у справі №757/42677/16-ц підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 158, 247, 258-261, 353 пп. 15.5 п. 15 Розділу VIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року у справі №757/42677/16-ц - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року у справі №757/42677/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: приватні нотаріуси КМНО Змисловська Тетяна Василівна, ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності позивача на 1/2 частки квартири, витребування квартири з незаконного володіння, вселення, визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 ;

Відповідач-1: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 ;

Відповідач-2: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 ;

Відповідач-3: ОСОБА_4 , АДРЕСА_5 ;

Третя особа-1: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна, АДРЕСА_6 ;

Третя особа-2: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірієва Олена Сергіївна, м. Київ, вул. Срібнокільська, 1-а прим. 3.

Суддя: Г.О. Матійчук