Дата документу 15.12.2021 Справа № 937/4478/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/4478/20 Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Провадження № 22-ц/807/3737/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Маловічко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони мають спільну повнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом ІІ групи з дитинства, яка проживає з нею.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2008 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 12 листопада 2008 року і до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції від 31 серпня 2009 року виконавче провадження за виконавчим листом було закінчено на підставі п. 10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», направлено за належністю до ВДВС Дніпровського району м. Києва.

Відомості про проведення ВДВС Дніпровського району м. Києва будь-яких дій в неї відсутні, виконавчий лист було повернуто до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, де вона його отримала. На час звернення до суду з позовом виконавчий лист перебуває у неї.

З дня ухвалення рішення суду відповідач аліменти не сплачував. Розмір заборгованості за аліментами за період з 20 січня 2009 року по 20 січня 2019 року становить 60000 грн.

Також, вона має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листі 2-6965/08, виданого 11 грудня 2008 року на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2008 року, в розмірі 60000 грн. та неустойку (пеню) в розмірі 60000 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на повернення виконавчого листа до суду першої інстанції, приховування відповідачем місця проживання, що свідчить про його ухилення від сплати аліментів, нез`ясування судом адреси реєстрації відповідача, невиконання відповідачем обов`язку щодо утримання дитини, недоведеність доводів відповідача щодо сплати аліментів, право на стягнення заборгованості за аліментами незалежно від досягнення дитиною повноліття, незастосування судом норми ст. 196 СК України, безпідставність висновків суду щодо розрахунків державного виконавця, презумпцію вини платника аліментів, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що на виконанні виконавчий лист в органах виконавчої служби не перебуває, знаходиться у позивача, ним самостійно сплачувались аліменти на утримання дитини до та після повноліття, купувався ноутбук та інші речі на суму 73676,26 грн., заборгованість за аліментами відсутня, відсутні підстави для стягнення неустойки.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є взаємопов`язаними з вирішенням позовних вимог про стягнення заборгованості за сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що 26 березня 1999 року сторони уклали шлюб, який 31 липня 2008 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с. 6,12).

Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.11).

ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 653244 від 28 січня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано інвалідом з дитинства та встановлено ІІ групу інвалідності безстроково (а.с.13). ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та отримує щомісячно соціальну допомогу у розмірі 1 638 грн., що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с.14).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 12 листопада 2008 року та до її повноліття, 26 грудня 2008 року видано ОСОБА_1 виконавчий лист № 2-6965/08 (а.с.16).

25 червня 2009 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Петрук І.О. вказаний виконавчий лист повернуто на підставі п. 10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 16 зворот).

Постановою головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Яценко О.В. від 31 серпня 2009 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» через направлення виконавчого провадження за належністю до іншого відділу ДВС - ВДВС Дніпровського району м. Києва (а.с.17-18).

Згідно з відповіддю Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 2497 від 14 січня 2021 року перевіркою АСВП станом на 13 січня 2021 виконавчий лист № 2-6965/08 від 11 грудня 2008 року, виданий Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області на виконанні у відділі не перебуває (а.с.56).

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначала про те, що виконавчий лист знаходиться в неї.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Згідно з частиною четвертою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів), а також статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон України № 1404-VIII), чинного на момент звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).

Згідно зі статтею 1 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України № 1404-VIII, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Отже визначення розміру заборгованості боржника зі сплати аліментів покладено на державного виконавця і лише в разі незгоди учасників виконавчого провадження з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості такий розмір обчислюється судом.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_1 посилалась на виконавчий лист № 2-6965/08, який після повернення в 2009 році позивач повторно не пред`являла на примусове виконання, державним виконавцем відповідний розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів за виконавчим листом, який був би належним доказом наявності/відсутності такої заборгованості, не складався.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

За вищевказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в цій частині.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З огляду на те, що позивачем не доведено саме існування заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від наявності якої залежить право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про взаємопов`язаність вимог та відповідно відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на приховування відповідачем місця проживання, що свідчить про його ухилення від сплати аліментів, не підтверджені належними доказами, а тому є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

З`ясування адреси реєстрації відповідача не відноситься до предмету доказування у цій справі.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції презумпції вини платника аліментів та її права на стягнення заборгованості за аліментами незалежно від досягнення дитиною повноліття, не спростовують висновків суду та заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку недоведена наявність самої заборгованості відповідача по сплаті аліментів на дитину.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За приписами частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Виходячи зі змісту вказаних норм статей 12, 367 ЦПК України, прийняття нових доказів за відсутності об`єктивних перешкод у особи отримати та подати їх до суду першої інстанції є порушенням принципу рівності сторін та диспозитивності, що не дозволяє в суді апеляційної інстанції прийняти такі нові докази.

До відзиву на апеляційну скаргу в якості доказів здійснення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 долучив квитанції про перерахування коштів ОСОБА_1 , посилаючись на зазначення у відзиві на позовну заяву про надання копій чеків, квитанцій, таблиці з графіком виплат.

Проте, матеріали справи не містять відзиву ОСОБА_2 на позовну заяву, клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів було заявлено представником відповідача ОСОБА_5 26 липня 2021 року та згідно з журналом та фонограмою судового засідання від 26 липня 2021 року судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання у зв`язку з пропуском встановленого статтею 83 ЦПК України строку на подання доказів.

Рішення суду першої інстанції відповідач не оскаржував.

З огляду на зазначене відсутні підстави для прийняття вказаних доказів при апеляційному розгляді справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

С.В. Маловічко