Справа № 482/966/21
Номер провадження 2/482/489/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретаря судового засідання Мазанової Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, як безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ :

13 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ОСОБА_2 про стягнення авансу, як безпідставно отриманих коштів.

У своєму позові посилався на те, що у жовтні 2019 року він із відповідачем уклали усний договір купівлі-продажу напівпричепу GROENEWEGEN GRWA 0418, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить відповідачу за 6000 ( шість тисяч) доларів США.

На підтвердження вищевказаного договору позивач передав відповідачу ОСОБА_2 завдаток у сумі 26000 ( двадцять шість тисяч) грн., що в еквіваленті 1000 ( одна тисяча ) доларів США, залишок у сумі 5000 ( п`ять тисяч) доларів США, позивач повинен був сплатити частинами на протязі року, після ремонту напівпричепа і можливості його експлуатувати.

Розписку він від відповідача не брав, але сплата завдатку підтверджується показами відповідача у кримінальному проваджені № 0000304.

Сторони домовилися після повного розрахунку переоформити право власності на напівпричіп в установленому законом порядку.

Позивач відремонтував напівпричіп, купивши запчастини, новий тент, нові скати і влітку 2020 року був готовий експлуатувати його.

ОСОБА_2 приїжджав до позивача, дивився як пройшов ремонт напівпричепа.

16.06.2020 року відповідач зателефонував ОСОБА_1 і попрохав перерахувати на картковий рахунок, який він надав, 1000 ( одну тисячу) гривень. У цей же день позивач перерахував, на вказаний відповідачем картковий рахунок, 990 грн.

13.07.2020 року до домоволодіння позивача приїхали працівники поліції, які пояснили, що у відношенні нього відкрито кримінальне провадження, оглянули напівпричіп та відповідач забрав його.

Пізніше позивач дізнався, що відповідач продав напівпричіп іншій особі.

На вимоги ОСОБА_1 до відповідача повернути сплачені йому ним кошти, він відповів, що позивач йому нічого не сплачував, так як розписки не надавалися.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив стягнути із ОСОБА_2 26990грн. безпідставно отриманих коштів.

Ухвалою суду від 04.08.2021 року було відкрито провадження по справі. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, разом з тим до суду надійшла заява ОСОБА_2 згідно якої він просив розглядати справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 посилаючись на наступні обставини.

Відповідач вказує, що у позивача дійсно був намір придбати у нього напівпричіп GROENEWEGENGRWA 0418, 1993 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , який належить відповідачу на праві приватної власності за 6000 доларів США. Відповідач товаришував з позивачем і передав вказаний напівпричіп ОСОБА_1 у жовтні 2019 року і він ним користувався. Про факт купівлі - продажу з ОСОБА_1 ми не домовлялись, ніяких договорів чи розписок про отримання будь - яких коштів ми не складали. Позивач декілька раз сказав мені, що хоче віддавати мені кошти частинами, на що я категорично відмовився і сказав, що купівля - продаж вказаного напівпричепу буде здійснено у МРЕО після того, як він дасть мені всю суму відразу, а саме 6000 доларів США.

ОСОБА_2 посилався також на те, що його пояснення що містяться у матеріалах кримінального провадження на які посилався позивач, не є належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 58, 59 ЦПК України, враховуючи, що відповідач заперечує ці обставини, що узгоджується з постановою Верховного Суду України від 30 січня 2018 року № 303/5407/15с.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати за його відсутності, а позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати за його відсутності, а у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України, обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що у жовтні 2019 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися про передбачу відповідачем позивачу напівпричепу GROENEWEGEN GRWA 0418,1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності з метою подальшого укладення між ними договору купівлі-продажу вказаного напівпричепа за 6000 доларів США.

На виконання цієї домовленості ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 зазначений напівпричеп з документами на нього (свідоцтвом про реєстрацію), а ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 20000 грн.

У подальшому на прохання ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 переказав на картку відповідача ще 990грн.

Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження №0000304 внесеного в ЄРДР 13.07.2020року, а саме:

- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.07.2020 року згідно якої ОСОБА_2 просив вжити заходи до ОСОБА_1 який шляхом зловживання довірою та обману у жовтні 2019 року заволодів належним йому напівпричепом GROENEWEGEN GRWA 0418,1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 під приводом договору купівлі-продажу;

- витягом з ЄРДР про кримінальне провадження №0000304 від 13.07.2020року, у якому короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення повністю відповідає вищенаведеному протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_2 від 14.07.2020 року, згідно якого відповідач пояснив, що у жовтні 2019 року він усно домовився з ОСОБА_1 про купівлю-продаж причепу GROENEWEGEN GRWA 0418,1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності. У ході усної домовленості з ОСОБА_1 вони погодили, що останній спочатку передасть 3000 доларів США, а через деякий час ще 3000 доларів США. ОСОБА_2 передав належний йому причеп GROENEWEGEN GRWA 0418,1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію на своє ім`я. У подальшому того ж місяця ОСОБА_1 привіз 20000грн. , після чого у травні 2020 року привіз ще 1000 грн. та через деякий час перевів на рахунок 1000грн., однак більше гроші не повертає не пояснюючи причин;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 13.07. 2020 року, згідно яких він пояснив, що у вересні 2019 року він взяв напівпричіп державний номер BE1151XО у ОСОБА_2 на виплату частинами, по усній домовленості з ним. У період з вересня 2019 року по теперішній час ОСОБА_1 були здійснені виплати у таких сумах: 05.10.2019 року -20000грн. , 09.10.2019 року 5180грн.; 09.05.2020 року 1000 грн., 16.06.2020 року 1000 грн. Після цього ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 скласти письмову угоду по виплаті за його причеп, однак відповідач відмовився. На даний час і у подальшому ОСОБА_1 не відмовляється сплачувати ОСОБА_2 кошти за напівпричіп за їх усною домовленістю. Також ОСОБА_3 вказував що він витратив на ремонт причепу 50000грн.

А також інформацією про переказ на банківську картку № НОМЕР_2 від 16.06.2020 року.

Суд звертає увагу, що при подані заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 було попереджено про кримінальну відповідальність згідно ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, що разом із заявою ОСОБА_2 засвідчив своїм підписом, а підчас допиту ОСОБА_2 як потерпілого у кримінальному провадженні його було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо не правдиве показання потерпілого. При відібранні пояснень у ОСОБА_1 його було лише ознайомлено зі ст. 10 та 63 Конституції України.

На думку суду вищевказані докази, пояснення надані у кримінальному провадженні у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують, що на виконання усної домовленості про укладення договору купівлі-продажу між сторонами ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок оплати за предмет купівлі продажу у сумі 21990грн.

Так не заважаючи на заперечення проти обставин викладених позивачем у позовній заяві ОСОБА_2 будучи допитаним 14.07.2020 року у кримінальному проваджені 0000304 внесеного в ЄРДР 13.07.2020року у якості потерпілого та відповідно попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо не правдиве показання потерпілого, надав покази про те що ОСОБА_1 привіз йому за напівпричіп 20000грн., після чого у травні 2020 року привіз ще 1000 грн. та через деякий час перевів на рахунок 1000грн.

Суд критично ставиться до посилань ОСОБА_2 у своїй заяві від 10.11.2021 року, на те що ОСОБА_1 приїздив із різними сумами, але відповідач їх не брав, оскільки у протоколі допиту ОСОБА_2 від 14.07.2020 року, після слів « ОСОБА_1 привіз 20000 грн., після чого у травні 2020 року привіз ще 1000 грн. та через деякий час перевів на рахунок 1000 грн.» він також вказує, що «однак більше гроші не повертає не пояснюючи причин», з чого суд робить висновок що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 вищевказані суми, однак у подальшому позивач припинив сплачувати грошові кошти за напівпричеп, що і стало причиною звернення ОСОБА_2 до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Однак як видно із інформацією про переказ на банківську картку № НОМЕР_2 , 16.06.2020 року ОСОБА_1 переказав на карту 990грн., а не 1000грн.

Передача ОСОБА_1 відповідачу інших сум грошових коштів в рахунок оплати за майбутнім договором купівлі-продажу напівпричепа підтвердження в ході судового розгляду не знайшла.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Виходячи із норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збережено за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою, другою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Результат системного аналізу зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14.

Судом встановлено, що за змістом відносин які виникли між сторонами, у жовтні 2019 року сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_1 домовилися про передбачу відповідачем позивачу напівпричепу GROENEWEGEN GRWA 0418,1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності з метою подальшого укладення між ними договору купівлі-продажу вказаного напівпричепа за 6000 доларів США.

На виконання цієї домовленості ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 зазначений напівпричеп з документами на нього (свідоцтвом про реєстрацію), а ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти.

Покази ОСОБА_2 надані у кримінальному провадженні №0000304 внесеному в ЄРДР 13.07.2020року у взаємозв`язку із іншими доказами дослідженими судом свідчать про наявність між сторонами зобов`язальних (договірних правовідносин), що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України.

При цьому, в разі неукладення договору купівлі-продажу про який домовлялися сторони, норми ЦК України спеціально передбачають правові наслідки цього, відмінні від статті 1212 ЦК України.

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Як вбачається з досліджених судом доказів, передані позивачем відповідачу кошти у вигляді авансу у сумі 20000грн., а у подальшому ще 1990грн. як способу виконання зобов`язання передбачалися у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу напівпричепу.

Із досліджених судом доказів не вбачається що кошти були передані з метою забезпечення виконання зобов`язання, однак вбачається що вони були передані як попередній платіж у рахунок належних платежів.

Оскільки, договір купівлі-продажу напівпричепу між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошова сума 21990грн., є авансом.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, і є незмінним.

Крім того, вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від від 09.12.2020 року у справі № 211/5994/17.

За такого, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача авансу у розмірі 21990грн., тобто у сумі що підтверджена самим відповідачем, його показами наданими у кримінальному провадженні.

Щодо посилань ОСОБА_2 на те, що його пояснення що містяться у матеріалах кримінального провадження на які посилався позивач, не є належними та допустимими доказами, враховуючи, що відповідач заперечує ці обставини і що узгоджується з постановою Верховного Суду від 30 січня 2018 року № 303/5407/15с, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 678/364/15-ц дійшов протилежного висновку, підтвердивши правильність висновків суду попередньої інстанції (30 травня 2017 року) про те, що факт отримання грошових коштів може бути підтверджений матеріалами кримінального провадження, зокрема показами наданими під час допиту осіб у кримінальному провадженні.

Судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, як безпідставно отриманих коштів - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 , 21990 грн. отриманих у якості авансу.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 , ?1193,79? грн. судових витрат, з яких 739,79грн. судового збору за подачу позову та 454 грн. судового збору за забезпечення позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко