Ухвала

16 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 350/1166/19

провадження № 61-19874ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року в справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про вселення в житловий будинок, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про встановлення факту окремого проживання, визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання, визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

06 грудня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2021 року в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року у вищевказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору за подання касаційної скарги становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

У разі якщо у касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само із урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

ОСОБА_1 оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову про встановлення факту окремого проживання, визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання, визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, а також постанова апеляційного суду в повному обсязі, тобто як в частині відмови у задоволенні його зустрічних позовних вимог про визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання, визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, так і в частині задоволення первісного позову ОСОБА_2 про вселення.

Отже, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року в частині оскарження як первісного, так і зустрічного позовів.

До касаційної скарги заявником долучено квитанцію про сплату судового збору у розмірі 3 364, 00 грн.

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовомпро вселення у липні 2019року.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про встановлення факту окремого проживання, визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання, визнання особи такою, що втратила право на користування житлому вересні 2019 року.

Позивачем у зустрічній позовній заяві фактично заявляється три вимоги немайнового характеру: про встановлення факту окремого проживання та неведення спільного господарства; про визнання незаконною та скасування (зняття) реєстрації місця проживання; про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту першого пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент звернення до суду з первісним та зустрічним позовами) судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становив 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 1 921, 00 грн.

Ураховуючи вимоги касаційної скарги, судовий збір за подання касаційної скарги в частині оскарження заявником первісного позову становить 1 536, 80 грн (1 921, 00 грн * 0,4 * 1 * 200 %), а в частині оскарження зустрічного позову - 4 610, 40 грн (1 921, 00 грн * 0,4 * 3 * 200 %). Тобто за подання касаційної скарги судовий збір у загальному розмірі складає 6 147, 20 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 слід доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 783, 20 грн (6 147, 20 грн - 3 364, 00 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішенняпункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішенняпункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що підставою оскарження судових рішень є порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права за відсутності висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, разом з тим у посилається у скарзі також на те, що судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях були застосовані норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц та у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2020 року в справі № 331/7487/15-ц, від 17 грудня 2020 року в справі № 445/2368/18, від 13 січня 2021 року в справі № 264/949/19.

З огляду на викладене, заявнику слід уточнити підстави касаційного оскарження.

Більш того, оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов'язково наводитись у взаємозв'язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

ПротеОСОБА_1 , вказуючи у касаційній скарзі про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, про неврахування судами в оскаржуваних судових рішеннях постанов Верховного Суду України та Верховного Суду, в яких викладені висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах, а також про недослідження судами зібраних у справі доказів, не визначає підставами касаційного оскарження судових рішень пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтовано (мотивовано) наявність цієї підстави (підстав).

Таким чином, заявнику необхідно уточнити підстави касаційного оскарження та надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також доплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року залишити без руху.

Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов