Житомирський апеляційний суд
Справа №288/515/20 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

14 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №288/515/20 за позовом ОСОБА_1 , яка дії в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Рудника М.І. в смт Попільні,

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 , яка дії в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, в якому вказує, що 10.11.2017 між нею та ОСОБА_6 було укладено шлюб та під час шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_2 , 2009 року народження та ОСОБА_3 , 2016 року народження. Чоловік позивача та батько їх дітей працював у відповідача на посаді електрогазозварника та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок нещасного випадку, який трапився 01.06.2019 при виконанні ним своїх трудових обов`язків. По даному випадку було проведено спеціальне розслідування та складено акт форми Н-1 № 01 від 18.06.2019 та акт форми Н-5 від 14.06.2019, тобто визнано, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Результатами розслідування встановлено, що причиною нещасного випадку на виробництві є: невиконання вимог інструкції з охорони праці, невиконання посадових обов`язків. Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1) та актом спеціального розслідування нещасного випадку (форма Н-5) встановлено вину відповідача у настанні нещасного випадку і вказано, що причинами нещасного випадку з ОСОБА_6 є незабезпечення безпечних умов праці та порушення посадовими особами відповідача нормативних актів про охорону праці та своїх посадових інструкцій.

Зазначені причини свідчать про те, що відповідач не забезпечив належних умов праці в результаті чого загинув чоловік позивача, який виконував доручену йому роботу без нагляду відповідальної особи. Зі змісту акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 01.06.2019 о 16.30 годині у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 причинами, з яких стався нещасний випадок визнано організаційні причини: невиконання вимог інструкції з охорони праці, а саме виконання робіт, не обумовлених договором про надання послуг, а також не передбачених технологічною картою на укрупнений монтаж опорної стійки та змінним завданням на виконання робіт, чим порушено вимоги пункту 1.6 Інструкції з охорони праці № 3 для електрогазозварника, затвердженої наказом ФОП ОСОБА_4 № 3 від 01.02.2017; невиконання посадових обов`язків, а саме відсутній контроль за дотриманням працівником вимог інструкцій з охорони праці, чим порушено вимоги пункту 16 розділу ІІ Посадової інструкції фізичної особи підприємця, затвердженої ФОП ОСОБА_4 01.02.2019 року.

Позивач зазначав, що у зв`язку зі смертю чоловіка їм спричинена моральна шкода, оскільки вона залишилась без чоловіка та господаря, а діти без батька, внаслідок чого, відбулось порушення особистих та життєвих зв`язків, що призвело до відчуття самотності, страху, безпорадності, позбавило дітей батьківської любові та підтримки. Спричинена їй смертю чоловіка та батька дітей моральна шкода полягає у важких переживаннях, вона назавжди позбавлена як спілкування з чоловіком, так і можливості отримання від нього допомоги, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з наведеним, просила суд стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на свою користь 500000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та по 500000,00 грн на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральної шкоди, а також 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 2522,40 грн, зарахувавши його до спеціального фонду державного бюджету України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, особа, яка не була залучена до участі у справі ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що 07.10.2021 на його адресу надійшла вимога ОСОБА_1 про сплату заборгованості ОСОБА_4 , яка виникла на підставі оскаржуваного судового рішення. Вимога надіслана йому, у зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, а ним було прийнято спадщину, як спадкоємцем за законом. Зазначав, що відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Зазначає, що стягуючи моральну шкоду, суд повинен був встановити наявність вини в діях особи. Також, із позовної заяви не вбачається та конкретно не обґрунтовано, чому позивач вважає, що стягненню підлягає саме 500000,00 грн на кожну особу.

Розглянувши справу в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право має бути забезпечене справедливими судовими процедурами.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року у справі № 11-рп/2007 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України, зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано у главах 1, 2 розділу V ЦПК України, якими урегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_5 вказував, що рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 30.09.2020 стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 600000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. ОСОБА_1 заявила до його вимоги, як до спадкоємця ОСОБА_4 .

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_5 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та ( або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20) та від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21).

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2019 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 та ТОВ «Попільнянський елеватор» був укладений договір про надання послуг №01/04, відповідно до якого ФОП ОСОБА_4 повинна була виготовити металоконструкцію опори під галерею елеватора без її монтажу на комплексі будівель і споруд №1, що знаходиться за межами населеного пункту с. Попільня Попільнянського району Житомирської області.

Наказом ФОП ОСОБА_4 від 16.05.2019 за № 3 електрогазозварник ОСОБА_6 був направлений в ТОВ «Попільнянський елеватор» для виготовлення металоконструкції під галерею.

З акту про проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 18 червня 2019 року вбачається, що 01 червня 2019 року о 16 год 30 хв. на території ТОВ «Попільнянський елеватор» стався нещасний випадок із ОСОБА_6 . Комісією зроблено висновок, що даний нещасний випадок стався під час виконання ОСОБА_6 трудових обов`язків за режимом роботи підприємства. Відповідно до абзаців 1, 2 п.15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 за № 1232, даний нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом. Він береться на облік фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , на потерпілого ОСОБА_6 складається акт за формою Н-1. З метою розгляду питання щодо розв`язання соціальних проблем, які виникли внаслідок настання нещасного випадку, члени комісії мали зустріч з дружиною ОСОБА_6 ОСОБА_1 , роз`яснили її права у зв`язку з настанням нещасного випадку та запросили до співпраці з спеціальною комісією.

18 червня 2019 року заступником начальника Управління Держпраці у Житомирській області, затверджено акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1, що стався 01.06.2019 о 16.30 годині у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 .

З довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцького Ю.Г. № 217/02-14 від 13 жовтня 2021 року вбачається, що спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 є: ОСОБА_5 та ОСОБА_7

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_5 , як спадкоємцю ОСОБА_4 вимогу про сплату коштів за рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року.

Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_5 пов`язував порушення своїх прав з тією обставиною, що ОСОБА_1 заявлені до нього вимоги на підставі ст.1281 ЦК України, як до спадкоємця ОСОБА_4 .

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_5 не довів, що оскаржуване судове рішення прийнято про його права, інтереси та (або) обов`язки та в апеляційній скарзі чітко не зазначив, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси обов`язки, та про які саме.

Апеляційний суд звертає увагу на відсутність доказів на підтвердження чим саме, в якій мірі оскаржуване рішення порушує права та інтереси ОСОБА_5 , не надано доказів які безумовні обов`язки покладені на нього оскаржуваним рішенням.

Таким чином, встановивши, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_5 , який звернувся з апеляційною скаргою на це судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття апеляційного провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись статтями 259, 268, 362, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

у х в а л и в:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка дії в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді