Провадження №2/523/95/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Сирф Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни,

представника відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» - Кузьменкова Максима Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одесі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, якою просить: стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» 38 400, 00 гривень страхового відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 29.01.2017 року на 21 км. Старокиївського шосе у м. Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , 1957 року народження, внаслідок отриманих травм остання померла. Позивач являється матір`ю померлої. Станом на дату ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК 1505047, який діяв на момент настання ДТП. 30.01.2017 року за фактом настання ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 02.08.2019 року, відповідно до вимог ст.ст. 33, 35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» представником позивача було надіслано на поштову адресу відповідача повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами. 09.09.2019 року відповідач повідомив представника позивача про те, що заяву з документами ним отримано, однак вирішити питання страхового відшкодування він не має можливості, внаслідок відсутності довідки про склад сім`ї ОСОБА_3 13.02.2021 року представником позивача було надіслано відповідачеві вимогу на виплату страхового відшкодування із заявою ОСОБА_1 про коло першої лінії споріднення відносно ОСОБА_3 . Разом із тим, дану вимогу відповідачем проігноровано. Оскільки у загиблої ОСОБА_3 єдиним близьким родичем є мати - позивач ОСОБА_1 , то на її користь підлягає відшкодуванню заподіяна моральна шкода у розмірі 38 400, 00 гривень.

Ухвалою судді Далеко К.О. від 04.01.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано у Слідчого управління ГУНП в Одеській області інформацію про результати досудового розслідування кримінального провадження №0000051, та належним чином завірений документ, який підтверджує витребувану інформацію.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року витребувано у Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану, який би містив інформацію про дітей, батьків (усиновлювачів), перебування на момент смерті у шлюбі відносно ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про смерть №1327 від 30.91.2017 року).

05.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», яким відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву, відповідач посилається на наступне: 1) матеріали справи не містять відомостей про прийняття рішення у кримінальному провадженні внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051. Строк на прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування не настав, на підставі абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 2) звернення позивача з позовною заявою до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» передчасні, оскільки відповідно до Закону у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не настали строки прийняття рішення про виплату, відмову у виплаті страхового відшкодування; 3) позивач має право звернутись з цивільним позовом у кримінальному провадженні, внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051, а тому є невірним застосування до правовідносин між страховиком та особою, що має право на страхову відшкодування, умов ст.ст. 1166, 1187 Цивільного кодексу України; 4) до позовної заяви не долучено належних доказів, які свідчать про відсутність інших осіб, частка яких має бути врахована при визначенні розміру страхового відшкодування. Оскільки Закон № 1961-IV встановлює гранічний розмір стразового відшкодування, який має бути розподілений серед всіх дітей, батьків та чоловіка загиблої рівними частинами, то задоволення вимог позивача без встановлення повного переліку осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування, призведе до порушення прав таких осіб.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.11.2021 року - відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» Кузьменкова Максима Миколайовича про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні за №0000051.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 приймала участь в режимі відеоконференції, підтримала заявлений позов у повному обсязі, навела обґрунтування аналогічне викладеному у позові, зазначила що позивач ОСОБА_1 проживає фактично за межами України, в Російській Федерації, однак вона є її належним представником, надала ордер, в підтвердження повноважень на представництво ОСОБА_1 , суд попередив представника про відповідальність, обумовлену представництвом особи.

Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечив проти задоволення позовних вимог, надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Зазначив, що у Страховій компанії зупинено строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування до прийняття рішення у кримінальному провадженні, внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051, тому позивач передчасно звернулась до суду із позовом.

Судом здійснювалось фіксування судового засідання технічними засобами, на виконання вимог ч.1 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши і оцінивши представлені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає що позовну заяву ОСОБА_1 слід задовольнити, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Норма статті 5 Закону передбачає, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди замість самого завдавача.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пункт 27.2 ст. 27 Закону передбачає, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

-якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Тобто, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності шкоди; протиправної дії заподіювача шкоди; наявності причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди у зв`язку з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

За правилами ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 29.01.2017 року приблизно о 17-50 водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним фургоном MERSEDES-BENZ 814, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», з боку м. Миколаїв у бік м. Одеса, проїжджаючи напроти будинку №1 по вул. Старокиївське шосе, 21 (гіпермаркет «Нова Лінія» в Лиманському районі Одеської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 1957 року народження, яка рухалась по проїзній частині на неосвітленій ділянці, у місці, де відсутні пішохідні переходи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

30.01.2017 року за фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051, з кваліфікацією по статті 286 КК України, та розпочато досудове розслідування. Це підтверджується копією витягу з кримінального провадження №0000051.

Згідно висновку експерта судово-медичної експертизи за № 172-397/2017, зробленого на виконання постанови слідчого СУ ГУНП в Одеській області від 03.02.2017 року №б/н, за фактом смерті ОСОБА_3 1957 року народження:

-при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_3 виявлені певні встановлені у висновку ушкодження;

-враховуючи поєднання, характер, локалізацію ушкоджень можна припустити, що вони утворилися внаслідок транспортної травми, зокрема, від удару частинами транспортного засобу з подальшим можливим закиданням тіла на капот транспортного засобу і скиданням його на дорожнє покриття. З огляду на особливості ушкоджень, можна припустити що потерпіла перебувала у вертикальному положенні і місцем первинного удару виступаючими частинами транспортного засобу була задньо-зовнішня поверхня правої гомілки і правого стегна, що підтверджується даними розтину та медико-криміналістичного дослідження. Всі вищевказані ушкодження утворилися одномоментно або в короткий проміжок часу одне за іншим і оцінюватися окремо не можуть. За критерієм небезпеки життя, згідно п. 2.1.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень;

-смерть ОСОБА_3 полягає у прямому причинному зв`язку з наявною у неї поєднаною травмою голови, грудної клітки, живота, таза та кінцівок (отриманої внаслідок ДТП) у вигляді крововиливів під м`якою оболонкою головного мозку, багатоуламкових переломів кісток носа і верхньої щелепи, множинних закритих переломів правих та лівих ребер, множинних розривів передньої поверхні правої частки печінки, закритого багатоуламкового перелому правої плечової кістки, закритих багатоуламкових переломів горизонтальної вертикальної гілок лівої лонної кістки, закритого подвійного перелому кісток правої гомілки. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_3 з`явився шок.

-при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_3 слідів волочіння по дорожньому покриттю, а також ознак переїзду через тіло коліс транспортного засобу виявлено не було.

-при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_3 явно виражених дефектів опорно-рухового апарату, слуху, зору не виявлено.

-при судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_3 в крові етиловий спирт не виявлено.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року за №522/1029/18, висновки якої враховуються судом по даній справі, висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі №686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року по справі № 752/21411/17 (ЄДРСРУ № 95848812) висновки якої враховуються судом по даній справі, отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

З огляду на викладене, висновок експерта судово-медичної експертизи за № 172-397/2017 суд приймає в якості письмового доказу по даній справі, який підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 29.01.2017 року та смертю ОСОБА_3 , за фактом настання якої було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051.

Автомобіль MERSEDES-BENZ 814, державний номер НОМЕР_1 , який був учасником дорожньо-транспортної пригоди, на момент її настання, був застрахований ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», згідно полісу № АК1505047.

Позивач ОСОБА_1 являється матір`ю загиблої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 .

02 серпня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надіслав до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 01.08.2019 та заяву на виплату страхового відшкодування від 01.08.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що до заяви про виплату страхового відшкодування від 01.08.2019 року представник заявника додав: завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 , нотаріально завірену копію паспорта ОСОБА_1 - мами загиблої, завірену ОСОБА_1 копію паспорта ОСОБА_1 , оригінал заяви ОСОБА_1 про коло осіб першої лінії споріднення відносно ОСОБА_3 .

Відповідно до п.35.1, 35.2 ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 4І цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо - транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Судом встановлено, що заява від 01.09.2021 року, подана представником позивача до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», відповідала вимогам ст.35 п.35.1, 35.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Листом від 04 вересня 2019 року за вих № 19/09/04-04 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» повідомила представника позивача - Мелех Д.О. про те, що для врегулювання заявленої події страховик просить надати довідку про склад сім`ї ОСОБА_3 . За відсутності даних документів, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не має можливості прийняти рішення про виплату страхового відшкодування.

Як на одну із підстав не виплати страхового відшкодування, представник відповідача у судовому засіданні посилався на ненадання позивачем всіх необхідних документів, передбачених п. 35.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме довідки про склад сім`ї.

Так, листом від 04 вересня 2019 року за вих № 19/09/04-04 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» повідомила представника позивача - Мелех Д.О. про те, що для врегулювання заявленої події страховик просить надати довідку про склад сім`ї ОСОБА_3 . За відсутності даних документів, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не має можливості прийняти рішення про виплату страхового відшкодування.

Суд не приймає наведені доводи представника відповідача, в якості підстави не виплати страхового відшкодування, адже відповідно до п.34.1 ст.34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у т.ч. здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Крім того, відповідно до п. 35.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Суд вважає, що у даному випадку поведінка відповідача свідчить про самоусунення страховика від виконання покладеного на нього Законом обов`язку.

Крім того, суд зауважує, що до заяви від 01.09.2021 року позивачем було додано заяву про коло осіб першої лінії споріднення відносно ОСОБА_3 . У даному випадку, суд погоджується з доводами представника позивача про те, що довідка про склад сім`ї ОСОБА_3 , яку вимагав відповідач, не входить до переліку документів, які повинні були бути доданими до заяви про виплату страхового відшкодування, згідно ст.35 п.35.1, 35.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно листа начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12.08.2021 № , наданого на виконання ухвали суду від 19.05.2021:

-перевіркою по архіву Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів, які б містили інформацію про дітей, батьків (усиновлювачів), перебування на момент смерті у шлюбі відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявлено.

За викладених обставин, доводи представника відповідача щодо наявності підстав для не виплати позивачу страхового відшкодування, з підстав не надання нею доказів, які свідчать про відсутність інших осіб, частка яких має бути врахована при визначенні розміру страхового відшкодування, не заслуговують на увагу.

Також судом встановлено, що вимогою від 12 листопада 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» із заявою про долучення документів до справи, а саме: завіреної СУ ГУНП в Одеській області копії витягу з ЄРДР кримінального провадження № 0000051; завіреної СУ ГУНП в Одеській області копії висновку експерта №172-397/2017 відносно ОСОБА_3

13 лютого 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надіслав повторно до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» вимогу на виплату страхового відшкодування.

Відповіді на зазначену вимогу ОСОБА_1 не отримала.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У відповідності до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Судом встановлено, що в порушення наведених норм закону страховик, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинив дій, передбачених ст. 34 Закону, і, не встановивши підстав для відмови у прийнятті такого рішення згідно зі ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені представником члена сім`ї загиблої вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Як на підставу відсутності прийнятого рішення, представник відповідача у судовому засіданні посилався на зупинення відповідачем виплати страхового відшкодування, оскільки дорожньо-транспортна пригода розглядається у кримінальній справі.

Згідно п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку (90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування) припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Суд критично ставиться до цих доводів представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», оскільки докази зупинення виплати страхового відшкодування, всупереч ч.1 ст. 81 ЦПК України, суду ним не надані, як і відсутня відповідь-повідомлення позивачу про зупинення виплати, на неодноразові звернення останнього.

В свою чергу, згідно відповіді старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області від 08.02.2021 №4/1-1445, Відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000051 від 30.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. У кримінальному провадженні проводились слідчі і процесуальні дії направлені на збирання доказів, а саме: призначені та отримані висновки автотехнічної, транспортно-трасологічної, судово-медичної експертиз, визнані та допитані як потерпілі родичі загиблого, допитані в якості свідків очевидці пригоди, водій та пасажири транспортного засобу - учасника ДТП, залучені до матеріалів провадження та оглянуті речові докази. Станом на 08.02.2021 рішення у цьому кримінальному провадженні, на стадії досудового розслідування, не прийнято, оскільки не отриманий висновок судової автотехнічної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП. Після отримання висновку експерта у найкоротші строки буде прийнято рішення у цьому кримінальному провадженні, про що будуть повідомлені його сторони.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6-208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

За наведених обставин, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинула пішохід ОСОБА_3 , не розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, а тому висновки відповідача про зупинення вирішення питання про виплату страхового відшкодування до закінчення розгляду кримінальної справи зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

При цьому суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, сталася ще в січні 2017 року (майже п`ять років тому), а питання щодо кримінальної відповідальності ОСОБА_2 до цього часу не вирішено, що призвело до триваючого порушення права позивачки на відшкодування завданої їй, в тому числі, моральної шкоди та необхідності здійснювати захист цього права в судовому порядку.

Суд вважає, що позивачка достатньо часу очікувала результатів кримінального провадження, та звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування більше ніж через два роки після ДТП (у серпні 2021 року), тому не виплата страхової виплати порушує принцип пропорційності у цивільному судочинстві, а задоволення позову забезпечить розумний баланс між приватними інтересами кожної із сторін та враховує особливість предмета спору, значення розгляду справи для учасників, а також відсутність правових підстав вважати, що в результаті розгляду кримінальної справи відпадуть підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачці смертю доньки.

Тому посилання представника відповідача на те, що у даному, відповідно до ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», перебіг строку для виплати страхового відшкодування - 90 днів припинено до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у кримінальній справі законної сили, не заслуговує на увагу.

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. У даному випадку, є встановленим факт завдання шкоди позивачці.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Суд вважає, що відмова ПрАТ Страхова компанія «ЮНІВЕС» у виплаті страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом ДТП та загибелі ОСОБА_3 , не оспорюючи обставини страхового випадку є такою, що порушує право позивачки на отримання страхового відшкодування.

Враховуючи, що за загальним правилом, визначеним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок страховика щодо відшкодування шкоди, завданої за участю забезпеченого транспортного засобу, настає за умови, що є правові підстави для цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована, та зважаючи на те, що предметом спору, що виник між сторонами, є відшкодування моральної шкоди, суд вважає правильним застосування до цих відносин вимог статті 1167 ЦК України, відповідно до частини другої якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За встановлених обставин, суд дійшов висновків, що матеріалами справи підтверджується, що ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу являється страховим випадком, матеріалами справи підтверджується наявність трьої підстав для стягнення моральної шкоди (наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою), позивачка у встановлені законом строки виконала свій обов`язок та подала страховику пакет документів, передбачений статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги до відповідача, вважає що відсутні передбачені законом підстави для не виплати страховиком страхового відшкодування у спірних правовідносинах.

До такого висновку суд дійшов також враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в ухвалі від 16 серпня 2021 року по справі № 463/12126/20, в якій касаційний цивільний суд відмовив у відкритті касаційного провадження, не знайшовши підстав для перегляду Постанови Львівського апеляційного суду від 08 липня 2021 року, якою стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування (моральну шкоду), за подібних правовідносин.

Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

З урахуванням того, що на день настання страхового випадку (29 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата була встановлена на рівні 3200, 00 грн, то суд погоджується з доводами позивача про те, що розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на її користь складає 38 400, 00 грн ( із розрахунку 3200*12).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням ч.6 ст.141 ЦПК України з ПрАТ Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь держави підлягають судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908, 00 грн.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Керуючись ст.ст.259, 263 - 265, 268, 273, 295 - 300 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 38 400,00 (тридцять вісім тисяч чотириста) гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь держави судовий збір у розмірі 908(дев`ятсот вісім) гривень.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС», , 03150, місто Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 72.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначення строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 29.11.2021 року

Суддя: К.О. Далеко