Справа № 242/2864/14-ц
Провадження № 4-с/242/395/21
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
07 грудня 2021 року м.Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Селидове скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Селидівський міський відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), на дії державного виконавця щодо скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон,-
в с т а н о в и в:
Просив визнати поважним та поновити строк для звернення до суду із даною скаргою; скасувати постанову Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 24.12.2020 р. по виконавчому провадженню № 45341284 по примусовому виконанню виконавчого листа № 242/2864/14-ц, виданому 13.10.2014 р. Селидівським міським судом Донецької області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заінтересована особа ОСОБА_2 надала заперечення на скаргу, в якій зазначено, що боржник посилається на те, що заборгованість виникла до 06.02.2018 р, тому застосування до нього вимог ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» неправомірне. Також, на те, що він позбавлений права на участь у судовому засіданні суду м.анкара Турецької республіки. Дані твердження не доводять неправомірності дії державного виконавця під час прийняття постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі країни. У випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов`язує державного виконавця прийняти постанову про тимчасові обмеження прав боржника., що й було вчинено державним виконавцем шляхом прийняття постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 24.12.2020 р. Посилання боржника на відсутність в його діях ознак ухилення від сплати аліментів, що на його думку дає підстави для скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 24.12.2020 р., не відповідає вимогам ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки вимоги даної статті передбачають таку підставу для прийняття рішення про обмеження прав вільно пересуватись боржнику єдину підставу наявність заборгованості по аліментам в розмірі 4 місяців. Дії державного виконавця були спрямовані на практичну реалізацію положень діючого законодавства для належного виконання судового рішення. До скарги не надано доказів сплати заборгованості. На даний час діти мешкають разом нею. Боржником не доведено факт поважності пропуску строків звернення до суду з даною скаргою. Просила відмовити у задоволені скарги, стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.
Дослідивши матеріали даної заяви, судом встановлено наступне.
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 18.09.2014 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 01.09.2014 р., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Постановою від 05.11.2014 р. відкрито виконавче провадження за даним рішенням.

Постановою від 24.12.2020 р. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України. Зазначено, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, яке підлягає примусовому виконанню.

25.07.2021 р. заступником начальника відділу начальником 1-го відіне впс «Бориспіль 1» старшим лейтенантом Анісімовим А.М. прийняте рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України ОСОБА_5 , у зв`язку з наявністю в базі даних відомостей про зазначену особу відповідно до постанови Селидівського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків) від 24.12.2020 р. по ВП № 45341281.

29.07.2021 р. ОСОБА_1 Селидівським МВ ДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків) повідомлено про те, що, оскільки сума заборгованості по аліментам складає 16634,93 грн., його було внесено до єдиного реєстру боржників та винесені постанови про: встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; обмеження у праві керування транспортними засобами; праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та ополощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві полювання. Запропоновано оплатити заборгованість.

Згідно довідки Покровського МРВ ДВС Східного МРУ МЮ (м.Харків), ОСОБА_1 перебуває на обліку у Покровському відділенні УВД Фонду СС України в Донецькій області як отримувач страхових виплат з 20.05.2013 р. З 01.02.205 р. сплачує аліменти згідно постанови Покровського МРВ ДВС Східного МРУ МЮ (м.Харків) від 04.02.2015 р. Заборгованість з моменту призначення страхових виплат становила 27274,47 грн. та погашена повністю. Також, надані довідки про доходи ОСОБА_1 з травня 2013 р. по липень 2021 р. із зазначенням суми утриманих аліментів.

Згідно Акту від 18.08.2021 р. з 10.08.2021 р. за адресою мешкання ОСОБА_1 мешкає його донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10.08.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до ВП із заявою про прийняття заходів до колишньої дружини ОСОБА_2 та її співмешканця ОСОБА_6 , які 09.09.2021 р. спричинили тілесні ушкодження його малолітній донці ОСОБА_4 , відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 0000443 за ч.1 ст.125 КК України.

Надано довідку ГУ ПФУ в Донецькій області Управління обслуговування громадян Відділ обслуговування громадян № 7 (сервісний центр), відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.10.2021 р. становить 29119,95 грн.

Згідно довідки Покровського МРВ ДВС Східного МРУ МЮ (м.Харків) з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнення проводиться з 01.09.2014 р. до досягнення дітьми повноліття. Державним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на доходи боржника та спрямовано до Покровського відділення управління ВД ФСС України в Донецькій області. Згідно наданих звітів з боржника ОСОБА_1 утримуються аліменти у розмірі 33 % від доходу, щомісячно, заборгованість відсутня.

Згідно Акту від 06.09.2021 р. діти мешкають разом із матір`ю.

На підтвердження вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу надано розрахунок витрат, акт наданих послуг та квитанцію до прибуткового касового ордеру про оплату у розмірі 2000 грн.

На підтвердження факту розгляду справи у м.Анкара Турецької Республіки надано виклик до суду на 23.11.2021 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно чинного законодавства на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо один з батьків відмовляється платити аліменти, то за позовом іншого із батьків дитини спосіб стягнення аліментів визначає рішення суду.

В примусовому порядку аліменти відраховують із заробітку (доходу) одного із батьків за судовими документами та документами державних або приватних виконавців. Для цього один із батьків, із ким проживає дитина, подає позов до суду, отримує позитивне судове рішення та виконавчих лист.

Про звернення стягнення на зарплату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яку надсилає для виконання підприємству, установі, організації, фізособі, ФОП за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копію зазначеної постанови залишають у виконавчому провадженні на контролі.

Якщо боржник має декілька видів доходу, то видається декілька виконавчих листів для проведення відрахування із доходу за кожним місцем його отримання.

Підприємства, установи, організації, ФОП та фізособи за заявою стягувача зобов`язані здійснювати відрахування із зарплати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника у розмірі, визначеному виконавчим документом.

Частку заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначає суд (ч. 1 ст. 183 СК України).

Водночас ч. 2 ст. 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Тому встановлені: мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину 1 прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При стягненні виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України (ч. 1 ст. 71 Закону № 1404).

Станом на день ухвалення постанови 24.12.2020 р. мінімальний гарантований розмір аліментів становив (мінімальна гарантована сума аліментів на 2020 рік для дітей у віці від 6 до 18 років): з 01.01.2020 - 1 109,00 грн., з 01.07.2020 - 1159,00 грн., з 01.12.2020 - 1 197,50 грн.,мінімальна рекомендована сума аліментів на 2020 рік для дітей у віці від 6 до 18 років: з 01.01.2020 - 2218 грн., з 01.07.2020 - 2318 грн., з 01.12.2020 - 2395 грн.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 отримує пенсії, розмір яких станом на день ухвалення постанови становив: 3758,69 грн. (з яких були утримані аліменти у розмірі 1252,77 грн.) та 2100 грн. (згідно відзиву на скаргу, з яких щомісячно проводяться утримання у розмірі 50 %, тобто 1050,00 грн.). Таким чином, в сумарному вираженні з боржника ОСОБА_1 щомісячно утримувались аліменти на дітей у розмірі 2307,77 грн.

Таким чином, боржником на кожну дитину сплачувались щомісячно аліменти у розмірі 2307,77 грн. : 2 = 1153,89 грн. Тобто, на день ухвалення постанови про тимчасове обмеження розмір заборгованості розрахований не вірно.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у законі України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії , здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Частиною 2 п. 19 ст. 18 вказаного Закону передбачено - у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Законом № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав законної сили 28.08.2018 року були внесені зміни до ст. 441 ЦПК України, в тому числі частина 5 даної статті викладена у наступній редакції - суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (пункт 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

У випадку виконання боржником своїх зобов`язань, в тому числі у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі, ця особа знімається з контролю Державною прикордонною службою України на підставі постанови державного виконавця про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України.

Рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб з питань виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 5 статті 441 Цивільного процесуального кодексу України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі Гочев проти Болгарії ( Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до положень наведеної норми процесуального права за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, в якій або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність виконавця неправомірними, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, норми процесуального права не передбачають повноважень суду на скасування рішень органів державної виконавчої служби/приватних виконавців (аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/64/15 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2021 у справі № 905/2214/14-908/5734/14, від 15.07.2021 у справі № 924/408/19).

З огляду на те, що судом не встановлено ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань, адже виконавчі листи перебувають на виконанні у Покровському відділенні УВД Фонду СС України в Донецькій області, ГУ ПФУ в Донецькій області Управління обслуговування громадян Відділ обслуговування громадян № 7 (сервісний центр ), з його пенсії щомісяця провадяться утримання, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно матеріалів справи, заінтересованими особами доказів того, що боржником отримано копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про встановлення обмеження не надано.

Щодо заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до суду для оскарження постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 24.12.2020 р., то про наявне обмеження боржник дізнався лише 25.07.2021 р. при отриманні відмови у перетині державного кордону України. Копії постанов отримав 29.07.2021 р., доказів протилежного заінтересованими особами не надано, згідно відмітки на конверті скаргу було направлено до суду 13.08.2021 р., а тому суд вважає за можливе поновити строк звернення до суду із даною скаргою.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, й витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги по скарзі були задоволені, то не вбачається підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 суми, сплаченої на правову допомогу.

Керуючись ст. 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з скаргою на дії державного виконавця щодо скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Визнати неправомірною постанову заступника начальника Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Петренко Олесі Сергіївни від 24.12.2020 р. (ВП № 45341284) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України відносно боржника ОСОБА_1 та зобов`язати Селидівський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У задоволенні решти вимог зазначеної скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя