Дата документу 16.12.2021 Справа № 331/3792/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3927/21 Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М.
Є.У.№ 331/3792/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтевого районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року АТ «Універсал Банк» АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначав, що 22.05.2018 відповідач звернувся до АТ «Універсал Банк» в рамках проекту «monobank» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим того ж дня підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши електронним підписом анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язуються виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 70 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Відповідач виконував свої зобов`язання не належним чином, внаслідок чого, станом на 15.03.2021 загальний залишок заборгованості за надання кредитом становить 186 335,58 грн., за тілом кредиту, які Банк просив стягнути з відповідача, а також вирішити питання стосовно розподілу судових витрат у розмірі 2795,04 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.05.2018 у розмірі 186 335, 98 грн., що складається заборгованість за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2795,04 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 , уклавши 22.05.2018 з банком кредитний договір в електронній формі, який підписав електронним підписом, та отримавши кредитні кошти, не виконав свого обов`язку із повернення кредиту, а тому вся сума заборгованості, розмір якої підтверджений належними і допустимими доказами, підлягає стягненню на підставі ст.ст.1048-1050, 1054 1056-1 ЦК України,

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Відповідач вважає, що судом не застосована правова позиція ВП ВС у справі №342/180/17, згідно з якою Умови і Правила, що не містять підпису позичальника, не можуть вважатися умовами кредитного договору. У підписаній ним анкеті-заяві від 22.05.2018 процентна ставка за договором не зазначена, а тому банк неправомірна нараховував проценти і штрафні санкції за користування кредитними коштами і за несвоєчасне повернення кредитних коштів. Вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору, розміру заборгованості. На думку відповідача, суд першої інстанції безпідставно врахував докази, які банк надавав з порушенням процесуальних строків. Письмові докази були додані не до позовної заяви, а до відповіді на його відзив на позовну заяву. Судом не витребуваний оригінал електронного доказу, не враховано, що за договором розмір кредитного ліміту визначено в 70 000 грн., а до стягнен7ня заявлена сума, яка майже втричі перевищує кредитний ліміт.

Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані відповідачем 30.11.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк зазначив, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними. Факт укладення кредитного договору в електронній формі, розмір заборгованості підтверджений належними і допустимими доказами. Розмір заборгованості за кредитом перевищив ліміт, оскільки відповідач самостійно через мобільний додаток оформив 4 розстрочки 108 переведених витрат в розстрочку на загальну суму 218 511, 45 грн. та 1 покупку частинами в магазині партнера АЛЛО на суму 18 094 грн. Тобто, окрім коштів з кредитного ліміту відповідачем були використані кошти з ліміту розстрочки та покупки частинами. Суд першої інстанції дослідив надані Банком докази, натомість відповідачем жодного доказу на спростування позовних вимог не надано. Всі поповнення рахунку використовувалися відповідачем на власні потреби і на рахунку не залишалися. Після 16.02.2020 залишалися щомісячні платежі за послугою розстрочка, проте відповідач нерегулярно поповнював свій картковий рахунок та не в достатньому розмірі. Позивачем надано деталізовану виписку по картковому рахунку відповідача, яка є належним і допустимим доказом і стосується безпосередньо предмету позову.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект Monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки Monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках Monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю проекту Monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрат у розстрочку.

Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення.

22.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів.

Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором, станом на 15.03.2021, заборгованість відповідача становить 186 335,98 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Враховуючи ту обставину, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що АТ «Універсал Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що сума заборгованості ОСОБА_1 по виконанню кредитного договору станом на 15.03.2021 року становить 186 335,98 грн. заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та задовольнив позов .

Доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем доказів на підтвердження погодження суми кредитного ліміту та процентної ставки, що застосовується при порушенні виконання забов`язань, неустойки (пені, штрафів) є неспроможними. Ці твердження спростовуються наданими доказами, зокрема випискою про рух коштів по картці за рахунком № НОМЕР_1 , з якої видно, що відповідач користувався наданими коштами та неодноразово вносив кошти для погашення кредитної заборгованості, що в свою чергу є підтвердженням того, що позичальник погодився з умовами договору.

Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості лише за тілом кредиту у розмірі 186 335,98 грн., отже доводи відповідача щодо його незгоди з розміром процентної ставки, неустойки (пені, штрафів) суд обґрунтовано визнав недоречними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис є одноразовим ідентифікатором, це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог і розміру заборгованості є неспроможними.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом позову є стягнення заборгованості, відповідно предметом доказування є наявність цієї заборгованості.

На підтвердження своїх позовних вимоги щодо розміру заборгованості Банк додав до позовної заяви розрахунок заборгованості, який відображає наявність обґрунтованої заборгованості, та містить відомості щодо: кількості днів, за які нарахована заборгованість за відсотками, пенею та комісією; залишку поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) заборгованості по основному боргу, яка не була сплачена на певну дату; сальдо, на яке проценти не нараховуються (пільговий період) ; залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - сума заборгованості, що виникає після закінчення терміну обов`язкового платежу, яку клієнт не сплатив; процентна ставка поточна та прострочена; розмір нарахованих відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом; розмір сплачених відсотків; сума комісії та пені сума яка нараховується за використання кредитних коштів та невиконання умов кредитного договору; сума погашення за наданим кредитом - кошти, які клієнт вільно використовує на власні потреби в період до виходу на прострочення та кошти які вносить клієнт після виходу на прострочення для погашення заборгованості.

Відповідачем до суду не було надано жодного первинного документа на підтвердження свого розрахунку та на спростувапн7ня визначеної банком суми заборгованості.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 (зі змінами) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, доводи апелянта ґрунтується на його припущеннях, які є хибними з огляду на таке.

У цивільному праві діє презумпція вини, що означає, що боржник зобов`язаний довести належне виконання зобов`язань первинними документами. Однак відповідачем жодного доказу суду не надано.

Як встановлено судом, відповідачеві був доступний ліміт розстрочки та покупки частинами, за яким він мав можливість придбати товар, розбивши оплату за нього на відповідну кількість платежів.

Послуга «розстрочка» послуга, за якою банк надає клієнту кредит з метою придбання товару на строк, визначений у заяві, а клієнт зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити комісію за надання фінансового інструменту і відсотки у складі щомісячних платежів.

За користування послугою розстрочка передбачена комісія від загальної суми покупки. Договір розстрочки оформляється у мобільному додатку «Monobank» та затверджується електронним цифровим підписом. Відповідно до умов користування розстрочкою та для списання щомісячного платежу, клієнт має поповнити карту на суму регулярного платежу, якщо на рахунку недостатньо коштів, то сума регулярного платежу по розстрочці списується в овердрафт.

Із наданих банком письмових доказів відомо, що відповідач самостійно через мобільний додаток оформив 4 розстрочки, за якими було здійснено 108 переведених витрати в розстрочку на загальну суму 218 511.45 грн., та 1 покупку частинами в магазині партнера АЛЛО на суму 18 094.00 грн.

Отже, відповідно до цієї обставини заборгованість за тілом кредиту змінювалась. У зв 'язку з тим, що кошти на погашення розстрочки відповідач не вносив, заборгованість за тілом кредиту зростала, адже сума регулярного платежу по розстрочці відносилася до тіла кредиту, тому що банк надав кошти у користування, а вже клієнт зобов`язаний був їх виплачує відповідно до договору розстрочки.

Отже, окрім коштів з кредитного ліміту, відповідач використав кошти з ліміту розстрочки та покупки частинами.

У виписці зазначена сума комісії за використання кредитних коштів, також окремим списанням є нарахування штрафних санкцій, відображені щомісячні платежі за послугою розстрочка, розрахунок заборгованості підтверджується випискою, яка наявна в матеріалах справи.

Суд першої інстанції дослідив надані банком докази, натомість відповідачем жодних доказів надано не було, а всі його заперечення ґрунтувалися на небажанні повертати використані кошти.

Всі поповнення, які здійснювалися позичальником до 16.02.2020, використовувалися останнім на власні потреби і на рахунку не залишалися, що відображено у виписці з рахунку.

Після 16.02.2020 залишалися щомісячні платежі за послугою розстрочка, а поповнень картки в цей час були не ругулярними та не в достатньому розмірі. В свою чергу переведеня витрати у розстрочку після 16.02.2020 свідчать про те, що відповідач усвідомлював, шо винен Банку кошти, які використав з кредитного ліміту, ліміту розстрочки та покупки частинами, а отже повною мірою розумів наслідки та був ознайомлений з умовами використання наданих йому коштів, але поповнення картки таким чином було не дуже гарним вчинком, адже кошти з одного ліміту, переводились в інший, і ці кошти все одно належать Банку.

Доводи апеляційної скарги про відсутність первинних документів є також не спроможними.

На підтвердження своїх позовних вимог Банк надав суду деталізовану виписку по картковому рахунку, згідно п. 62 Розділу IV Регістри аналітичного та синтетичного обліку, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Тобто виписка є належним доказом, яка стосується безпосередньо предмету позову та підтверджує наявність заборгованості відповідача перед банком.

В свою чергу, виписка відповідає вимогам частини 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», має назву документу, дату складання, назву підприємства, від імені якого складено, зміст та обсяг операцій, особистий підпис особи яка його склала та ШБ цієї особи.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є також безпідставними.

Відповідно до ч. 2 та ч. З ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Тобто докази були надані відповідно до ст.43, яка визначає права учасників справи.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, в свою чергу Боржником жодним доказом взагалі не було спростовано наявність заборгованості та її розміру, а тому доказування зі сторони Апелянта ґрунтується на припущеннях.

Цивільним кодексом України визначені основні засади цивільного законодавства, так у пункті 6 частини 1 статті 3 зазначено, що одним із основоположних принципів судочинства є справедливість і добросовісність та розумність.

Відповідно до цих принципів, правовідносини мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватись чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Отже, з урахуванням вищевказаного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з боржника у повному обсязі.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий І.В. Кочеткова

Суддя А.В. Дашковська

О.М. Кримська