РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021

м.Харків

Справа № 639/1547/18

провадження 2/639/23/21

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Міжиріцької А.В.

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

позивач за зустрічним позовом- ОСОБА_3

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , треті особи- ОСОБА_9 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання недійсним договору дарування частки квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , Комунального підприємства «Жилкомсервіс», треті особи- ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання договору дарування частини квартири недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , треті особи-Ткацевич С.Г., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ( далі ХМНО) Лавінда Н.О., Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання недійсним договору дарування 42/100 частин двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом 28.05.2014 та внесення( відновлення) запису у державний реєстр речових прав на частину квартири, яка належить на праві власності матері позивача- ОСОБА_3 .

Позов мотивовано тим, що 42/100 частин спірної квартири придбана матір`ю ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 15.03.2007.В квартирі була зареєстрована мати з 07.07.2012 та він , обидва зняти з реєстрації . У квітні 2017 йому виповнилось 18 років та при вступу до інституту з`ясувалось, що майже три роки спірна квартира була його місцем реєстрації , мати свою частину квартири передала у 2014 ОСОБА_5 за договором дарування. Вказує, що його згоди та дозволу Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не було надано, а згідно представленої нотаріусу при посвідченні договору дарування довідки КП «Жилкомсервіс» він не був зареєстрований в квартирі. Вважає за таких обставин при вчиненні правочину були порушені його права та інтереси. Крім того, зазначає, що зі слів матері відомо, що до підписання договору дарування на неї здійснював тиск ОСОБА_7 , якому належало 58/100 частин цієї квартири.Вважає, що не пропустив строк звернення до суду, оскільки досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 , позов пред`явив 27.03.2018 .

З урахуванням уточнень до позовної заяви, з посиланням на ч.1 ст. 215, ст. 203, ст. 234 ЦК України просив суд визнати недійсним договір дарування 42/100 часток спірної квартири, що належала ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 від 24 січня 1998 року, застосувавши наслідки недійсного договору , зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради внести запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про скасувати державної реєстрації 42/100 частин кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , внести запис про поновлення права власності на вказану частину квартири за ОСОБА_3 ( т. 4 а.с. 82-86).

На обгрунтування підстав позову, ОСОБА_1 надав також письмові пояснення, вказуючи, що довідка про склад сім`ї житлово-експлуатаційної організації є необхідним документом, без якого нотаріус відмовляє у вчиненні правочину, тому як з цієї довідки нотаріус бере відомості щодо права користування житловим приміщенням неповнолітньою особою та у разі наявності реєстрації такої особи повинен запросити дозвіл органу опіки та піклування і при відсутності такого погодження відмовити у проведення відчуження. Стверджує, що ОСОБА_7 і ОСОБА_5 знали про те, що в квартирі зареєстрований неповнолітній, проте ніхто із сторін не заперечував проти укладення правочину. Вважає, що його права як неповнолітньої дитини були порушені, оскільки його позбавили права користування житлом та зняли з реєстрації без дозволу органу опіки та піклування. Вважає, що договір дарування, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , а також договір купівлі-продажу частини квартири ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 укладені без намірів сторін на реальне настання правових наслідків, ОСОБА_5 не передавала коштів за придбану частку квартири ОСОБА_7 ( т. 4 а.с. 1-6).

Відповідач ОСОБА_3 , погоджуючись з позовом сина ОСОБА_1 , 30.04.2018 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , Комунального підприємства ( надалі КП) «Жилкомсервіс», треті особи- ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання договору дарування частини квартири недійсним та внесення запису у державний реєстр речових прав, посилаючись на те, що під впливом з боку ОСОБА_7 підписала договір дарування належних їй 42/100 часток квартири в якості відступного, за домовленістю з ним, оскільки ОСОБА_7 29.08.2008 виступив майновим поручителем за договором іпотеки на забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_3 перед ЗАТ «ПУМБ», а саме відповідач обіцяв позбавити її кредитних зобов`язань. В подальшому, у неї не було можливості сплачувати кредит і Банком звернуто стягнення на будинок ОСОБА_7 . Виходячи з обоюдної відповідальності за позовом ПАТ «ПУМБ» була домовленість з ОСОБА_7 , що ОСОБА_3 безкоштовно передасть належні їй 42/100 частки квартири його довіреній особі- ОСОБА_5 . Підготовкою всіх необхідних документів займався особисто ОСОБА_7 , він замовив висновок про вартість об`єкта оцінки, надав довідку КП «Жилкомсервіс» від 27.05.2014 про зареєстрованих осіб нотаріусу. В день укладення договору дарування частки квартири на користь ОСОБА_5 , остання склала довіреність на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з наданням генеральних повноважень, але через тиждень була скасована така довіреність та видана аналогічна лише на ОСОБА_7 .

Посилається на те, що у січні 2016 судом ухвалено рішення про задоволення позову ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , видані виконавчі листи, які пред`явлені до примусового виконання. За попередньою взаємною домовленістю з ОСОБА_7 , у разі задоволення позову Банку, він своїм будинком погашає заборгованість за кредитним договором ОСОБА_3 16.06.2017 право власності на іпотечне майно-будинок по АДРЕСА_2 , що належав ОСОБА_7 було зареєстровано за новим власником-ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Всі ці дії ОСОБА_7 здійснив без її участі незаконно, оскільки її борг відокремили від забезпечення -предмета іпотеки, таким чином, ОСОБА_7 позбавив її забезпечення виконання зобов`язань на суму заборгованості -59 539,29 доларів США. Про факт відсутності предмета іпотеки, як забезпечення зобов`язань перед Банком стало відомо 02.11.2017 з отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а про факт подання нотаріусу довідки КП «Жилкомсервіс» про зареєстрованих осіб за адресою : АДРЕСА_3 , в якій не вказала неповнолітня дитини ОСОБА_1 дізналась ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т. 1 а.с. 100-104, т. 2 а.с.223-230).

У доповненні до зустрічної позовної заяви та збільшення вимог ОСОБА_3 вказувала, що довідка № 416-5, видана дільницею № 43 КП «Жилкомсервіс» 27.05.2014, є необхідним документом і її відсутність унеможливлює відчуження квартири, що тягне відмову нотаріуса від посвідчення правочину, тому така довідка є недійсною ( т. 3 а.с. 136-149).

В остаточній редакції ОСОБА_3 просила визнати договір дарування недійсним, зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради внести запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про скасування права власності на частку квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 , внести запис про поновлення права власності за ОСОБА_3 , визнати незаконним документ , та таким, що не відповідає вимогам законодавства, а саме довідку № 416-5, видану дільницею № 43 КП «Жилкомсервіс» 27.05.2014, яка була надана для посвідчення договору дарування частки квартири ( т. 4 а.с. 94-104).

У письмових поясненнях ОСОБА_3 стверджувала, що з липня 2007 стала проживати з ОСОБА_7 однією сім`єю у цивільному шлюбі в його будинку по АДРЕСА_2 , який він успадкував після смерті бабусі.Укладення договору іпотеки у забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором, було добровільною згодою ОСОБА_7 , оскільки за отримані кредитні кошти планувалось зробити ремонт у будинку для прилаштування його під ветклініку ОСОБА_7 . Сам він не мав можливості отримати кредит, тому що мав кредитні зобов`язання при придбанні 58/100 частин кв. АДРЕСА_1 . Як зазначає ОСОБА_3 , кредитні кошти витрачені на ремонт цієї квартири та погашено залишок заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором з ПАТ « ОТП Банк».

У 2013 ПАТ «ПУМБ» звернувся з вимогою до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про повернення боргу 66 066,23 доларів США і 405 303,94 грн.Через те, що ОСОБА_7 звинуватив її в ініціативі оформити кредит під залог його майна, подружні стосунки стали погіршуватись і він тиснув на неї з приводу відчуження належних їй 42/100 часток квартири. Вказує, що при цьому, розрахувавшись за її кредитом залоговим майном, ОСОБА_7 повністю не звільнив її від кредитних зобов`язань . Приймаючи до уваги, що на той час існувала реальна небезпека отримати арешт всього належного ОСОБА_3 майна у разі задоволення позову банку, необхідно було відчужити частину квартири. ОСОБА_7 запевнив, що ОСОБА_3 та її сину не треба зніматися з адресної реєстрації і після переоформлення квартири ОСОБА_5 , вона надасть генеральну довіреність, тобто квартира так і залишиться у її володінні, користуванні, розпорядженні.Свої 58/100 частин квартири ОСОБА_7 також планував відчужити на користь ОСОБА_5 . Пояснює, що ОСОБА_7 зробив бланк довідки про реєстрацію мешкання , на якому вже була печатка і штамп, написати текст у довідці змусив ОСОБА_3 , підписав бланк сам. Таку довідку вона надала нотаріусу при укладенні договору дарування. ОСОБА_7 теж оформив договір і для свого правочину підготував документи самостійно, тобто у справі нотаріуса є оригінал фіктивної довідки про склад сім`ї.

ОСОБА_3 зазначає, що з 2016 відкриті виконавчі провадження Московським відділом державної виконавчої служби про стягнення з неї заборгованості на суму 66 066,23 дол. США і 405 303,94 грн., а також виконавчого збору-6 606,62 дол. США, 40 530,39 грн. , у травні 2016 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборона на його відчуження. Крім того, за фактом її звернення до Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області щодо незаконних, на її думку, дій ОСОБА_7 , на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова, внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про скоєння кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 358, ч.1ст. 190 КК України ( т. 3 а.с. 162-164, 4-9).

У наступних письмових поясненнях ОСОБА_3 , з посиланням на норми ст.ст. 203, 215 ЦК України , просила врахувати, що розуміючи наслідки накладення арешту на все майно, вона, за порадою та тиском ОСОБА_7 безкоштовно переоформила право власності на 42/100 частини квартири на ОСОБА_5 , приховавши від Банку майно, але була впевнена, що переоформлення буде формальним, отже у ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не було реальних намірів для укладення договору дарування та купівлі-продажу і такі договори є фіктивними за ст. 234 ЦК України. У ОСОБА_7 також були наміри приховати майно від банку, а у ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_9 -наміри допомогти у прихованні майна. При цьому, намірів реальної передачі майна у власність у сторін не було ( т. 3 а.с. 205-209).

Відповідач ОСОБА_7 , заперечуючи проти задоволенні первісного та зустрічного позовів, надав відзив, в якому зазначає, що на вимоги про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. ОСОБА_1 24.09.2015 отримав паспорт, де на сторінці 11 наявний штамп з відміткою про місце проживання та реєстрації по АДРЕСА_1 від 12.12.2012 та штамп про зняття його з реєстрації з 27.10.2015. При цьому, документи подавались до ГУДМСУ в Харківській області особисто ОСОБА_1 . У його матері ОСОБА_3 з 2015 не поставало питання про мешкання та реєстрацію її сина та про порушення нею його прав. До позовної заяви ОСОБА_1 додає документи, що свідчать про повну його обізнаність про всі дії ОСОБА_3 , у тому числі порушення кредитних угод та невиконання грошових зобов`язань, втягнення ОСОБА_7 у постійні судові процеси та втрату ним своєї нерухомості, а також бажання ОСОБА_3 вирішити свої особисті грошові зобов`язання за чужий рахунок. Чуніхін був знятий з реєстрації з 2015, а ОСОБА_3 самостійно знялася з місця реєстрації у 2017 та ще у 2014 вивезла всі речі з квартири, де фактично ніхто не проживав і звільнила квартиру добровільно разом з сином, переїхавши проживати в кв. АДРЕСА_5 . У договорі дарування ОСОБА_3 підтвердила, що правочин здійснюється нею без будь-яких погроз, примусу чи насильства і прав у третіх осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх немає.На підтвердження того, що ОСОБА_3 приймала участь не вперше у підготовці документі до будь-яких угод цивільно-правового характеру щодо нерухомого майна, надано Витяг з Державного реєстру речових прав. Жодного документу або доказів щодо будь-якого тиску з боку ОСОБА_7 , як він відзначає, не надано. ОСОБА_3 самостійно, як того і вимагає законодавство, готувала свої документи та власноруч підписувала усі документи при укладанні договору дарування частини квартири та починаючи з 28.05.2014 не зверталась до суду або інших органів та державних установ з заявами щодо визнання договору недійсним. Зауважує, що з 2012 по 2017 був втягнутий ОСОБА_3 у судові процеси , оскільки залучався, як майновий її поручитель, та позбувся свого майна через невиконання ОСОБА_3 своїх грошових зобов`язань ( т. 1 а.с. 167-173,180-198).

Відповідач ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву просила застосувати строк позовної давності та зазначає, що є добросовісним набувачем нерухомого майна, право власності на яке у неї виникло у встановленому законом порядку та зареєстровано у відповідності до положень чинного законодавства. На час пред`явлення позову ОСОБА_1 є повнолітнім і на нього не поширюються вимоги щодо захисту прав неповнолітніх під час відчуження нерухомого майна і він не є належним суб`єктом звернення за захистом своїх прав у такій спосіб. Посилання на надумане насильство щодо ОСОБА_3 під час укладання договору дарування від 28.05.2014 є недоведеними припущеннями, оскільки позивач за первісним позовом не був стороною договору, при його укладанні не був присутнім , а факт насильства не був предметом розгляду та перевірки уповноважених на це органів.Крім того, відповідно до положень ст. 154 СК України батьки зобов`язані захищати права своєї дитини, а тому у даних правовідносинах порушення прав неповнолітнього вбачається у діях його матері, яка виконувала свої батьківські обов`язки та реалізувала свої батьківські права неналежим чином . Заяву про застосування строку позовної давності до зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 обгрунтовує тим, що про існування довідки про склад сім`ї стало відомо не 27.02.2018 , як вона стверджує, тому як ОСОБА_3 в судовому засідання неодноразово повідомляла, що договір укладено з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки, отже вона намагається захистити результат своєї протиправної поведінки та повернути майно, яке вона незаконно приховала від Банку ( т. 1 а.с. 230-231, т.4 а.с. 160-161).

3 особи- ОСОБА_9 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., представник Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засіданні не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно, належним чином, письмових пояснень або заперечень не надали. Приватний нотаріус Лавінда Н.О. направила заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю ( т. 3 а.с. 165).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 20.04.2018 відкрито загальне позовне провадження, задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, накладено арешт на 42/100 частки 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О. 28.05.2014 року, зареєстрованим в реєстрі за №2017 (т. 1 а.с. 91-92,94-96).

Ухвалою суду від 21.09.2018 відмовлено відповідачу ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про прийняття зустрічного позову до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , треті особи- ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , приватний нотаріус Лавінда Н.О. про визнання договору дарування квартири недійсним. Роз`яснено ОСОБА_3 її право пред`явлення зазначеного позову у самостійному провадженні. Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_10 у задоволенні клопотання про вилучення оригіналу правовстановлюючого документу - договору дарування частини квартири та долучення його до матеріалів справи. Витребувана у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О. інформацію про надання для посвідчення договору дарування частки квартири від 28.05.2014 р. довідки про склад осіб, зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 225-226).

08 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подала до Харківського апеляційного суду апеляцію на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 21.09.2018 року.Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.10.2018 р. матеріали апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу суду першої інстанції повернуто для виконання вимог п. 15.11 Перехідних положень ЦПК України.( т. 2 а.с. 47).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.12.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 21.09.2018 року повернуто заявникові ( т. 2 а.с. 77).

Повторно, ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.12.2018 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про прийняття зустрічного позову ( т. 2 а.с. 80-81).

Постановою Харківського апеляційного суду від 26.02.2019 ухвала від 10.12.2018 скасована, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду ( т. 2 а.с. 192-193).

27.03.2019 ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова, на виконання постанови Харківського апеляційного суду від 26.02.2019, прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 ( т. 2 а.с. 258-259).

Ухвалою суду першої інстанції від 10.09.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_10 та представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_11 про призначення судової технічної експертизи. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.10.2019 цивільну справу повернуто для виконання вимог п.п. 15.11 п. 15 ч.1 Розділу ХП «Перехідні положення ЦПК України ( т. 3 а.85-86, 125).

06.11.2019 ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.09.2019 повернуто заявникові (т. 3 а.с. 128-129).

Ухвалою суду від 13.03.2020 клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про призначення технічної експертизи залишено без розгляду.Витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Лавінда Н.О. належним чином завірена копію довіреності від 02.07.2014 р. від імені ОСОБА_5 про наданням повноважень ОСОБА_7 щодо управління, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши вступне слово і пояснення представника позивача ОСОБА_1 , відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , її представника, пояснення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

На підставі договору купівлі - продажу від 15.03.2007, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І.М., 42/100 часток двокімнатної квартири АДРЕСА_1 належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 . Інші 58/100 часток квартири згідно договору купівлі-продажу від 01.10.2007, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А., належали на праві власності ОСОБА_7 ( а.с. 22, 31).

З 12.12.2012 в квартирі зареєстрована ОСОБА_3 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою дільниці № 43 КП «Жилкомсервіс» від 13.12.2012 № 2702, наданими позивачем за первісним і зустрічним позовами копії паспортів ( а.с. 14-17).

Судом встановлено, що у січні 2013 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ПАТ «ПУМБ» з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором №6769624 від 29.08.2008 року в сумі 59 539,29 доларів США та в рахунок погашення заборгованості просив звернути стягнення на предмет іпотеки - будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_7 шляхом проведення прилюдних торгів. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.01.2016 стягнута з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 6769624 від 29.08.2008 року в загальному розмірі 66 066,23 доларів США та 405 303,94 грн. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за основною сумою кредиту за кредитним договором № 6769624 від 29.08.2008 року в загальному розмірі 39 294,27 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - будівлю, реєстраційний номер 5338312, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_7 шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволені позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , Шостої Харківської державної нотаріальної контори, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: КП «Харківське міське БТІ», Приватна фірма «Харківське агентство нерухомості» про розірвання договору іпотеки відмовлено ( т. 3 а.с.213-217) .

Ухвала суду від 03.11.2015, в порядку забезпечення позову, накладено арешт в межах суми позову ПАТ «ПУМБ» та оголошено заборону щодо відчуження житлового будинку з АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 20.12.2007, нежитлових приміщень у житловому будинку літ.Б-2 по АДРЕСА_2 , власникам яких є ОСОБА_3 за договором дарування від 03.10.2008 ( т. 3 а.с. 210).

Згідно договору дарування від 28.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лавінда Н.О. за реєстровим № 2017, ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_5 прийняла в дар 42/100 частки двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

При укладанні договору дарувальник стверджував, що дарування здійснюється без будь-яких погроз, примусу та насильства, прав у третіх осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх, як в межах, так і за межами України, немає. У присутності нотаріуса дарувальник та обдарована стверджували, що розуміють значення і умови договору та його правові наслідки для кожної зі сторін, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення як сторін за договором є вільним і відповідає внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину ( п. 3 договору).

Дарувальник свідчила та гарантувала, що предмет договору не є спільною сумісною власністю, нерухоме майно, що відчужується придбано ним за власні кошти, оскільки на час його придбання у шлюбі він не перебував, однією сім`єю ні з ким без реєстрації шлюбу не проживав ( а.с. 10-11).

Отже, твердження у позові ОСОБА_1 про те, що 42/100 частки квартири придбані матір`ю ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 15.03.2007 суперечать інформації, викладеної ОСОБА_3 та перевіреної нотаріусом при посвідченні правочину.

Як вбачається з довідки про місце проживання та склад сім`ї, виданої ОСОБА_3 дільницею № 43 КП «Жилкомсервіс» № 416-5 від 27.05.2014, що була нею надана нотаріусу при посвідченні договору дарування, у кв. АДРЕСА_1 зареєстрована та мешкає тільки ОСОБА_3 ( а.с. 62).

На час укладення договору дарування належній ОСОБА_3 частки квартири її сину ОСОБА_12 виповнилось 15 років.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом вказаної норми закону та статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до положень частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Згідно з вимогами частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12.

Під час укладення оспорюваного договору саме ОСОБА_3 надала нотаріусу довідку про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання, що підтвердила в судовому засіданні. Даних про те, що така довідка отримана іншою особою суду не представлено. Крім того, ОСОБА_3 не заперечувала, що довідку заповнювала власноруч. Ці пояснення спростовують також посилання на те, що вона дізналась про таку довідку дільниці № 43 КП «Жилкомсеровіс» 27.02.2018, тобто через три з половиною роки після укладення договору.

Аргументи ОСОБА_3 про підготовку документів ОСОБА_7 для надання нотаріусу при оформлення правочину, що підтверджується його замовленням звіту про оцінку квартири не є обгрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 також відчужував свою частку квартири в той самий день, що і укладався договір дарування ОСОБА_3 . Зазначений звіт про оцінку майно складено 22.05.2014 ТОВ « Експертоцінка» і використаний при визначенні ринкової вартості квартири як у договорі дарування між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , так і у договорі купівлі-продажу між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 28.05.2014 ( а.с. 41,42).

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору дарування недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, та може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року в справі № 359/10886/15-ц.

Судом встановлено, що з дня укладення оспорюваного договору до 27.10.2015 ОСОБА_1 був зареєстрований у спірній квартирі, 24.09.2015 він отримав паспорт та відповідно самостійно ініціював питання щодо зняття його з реєстрації за місцем спірної квартири та обрання іншого місця проживання, де був зареєстрований, а саме в кв. АДРЕСА_5 . В судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердила, що син змінив місце проживання та став мешкати у своєї бабусі.

Положеннями ч.2 статті 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не доведено порушеного права неповнолітнього при укладенні договору відчуження частини квартири, в якій позивач був зареєстрований.Більш того, ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_7 порадив їй не зніматися з реєстрації.

Відповідач ОСОБА_7 у відзиві на позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вказував, що у 2014 ОСОБА_3 вивезла всі речі з квартири, де фактично ніхто не проживав і звільнила її добровільно , разом з сином вони стали мешкати у матері ОСОБА_3 , де позивач ОСОБА_1 до теперішнього часу зареєстрований.

Посилання представників ОСОБА_1 і ОСОБА_13 на те, що ОСОБА_1 зі слів допитаних ними свідків проживав у квартирі АДРЕСА_1 не має правового значення, оскільки позивач самостійно скористувався своїм правом та змінив своє місце мешкання.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, що належала на праві власності його матері.

Не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_3 про визнаннянезаконною довідки № 416-5, яка видана дільницею № НОМЕР_1 КП «Жилкомсервіс» 27.05.2014, з наступних обставин. Довідка про склад сім`ї не є актом правозастосування і має виключно інформативний характер, а тому судовому оскарженню не підлягає. Дії працівників КП «Жилкомсервіс» щодо видачі довідки незалежно від відомостей, які в ній зазначені, жодним чином не впливають на право користування неповнолітньою дитиною житловим приміщенням та не перешкоджають здійсненню цього права, як і не свідчать про його виникнення чи припинення. Такі дії не позбавили позивача ОСОБА_1 можливості здійснювати (реалізувати) право користування житловим приміщенням, а також не свідчали про невизнання чи оспорювання цього права.

Уточнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 обгрунтовує, крім відсутності згоди органу опіки та піклування також тим, що ОСОБА_7 запропонував задля приховування майна від банку та відповідно звернення на нього стягнення,переоформити свою частку квартири на довірену особу- ОСОБА_5 , яка оформить генеральну довіреність і квартира залишиться у їх володінні, распорядженні та користування, а переоформлення буде формальним. Передбачалось здавати квартиру за договором найму. ОСОБА_5 ніколи в квартирі не проживала, не користувалася нею і дійсно оформила генеральну довіреність на управління, користування та розпорядження квартирою на ім`я ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , але через місяц, 02.07.2014 ОСОБА_5 скасувала вказану довіреність та видала аналогічну лише на ОСОБА_7 . Вважає, що правочин є фіктивним згідно зі ст. 234 ЦК України, в момент його укладення її ввели в оману щодо фактичних обставин правочину і дійсних намірів учасників, договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Отже, посилання на те, що квартиру передбачалось здавати за договором найму підтверджує пояснення ОСОБА_7 про не проживання в ній зареєстрованих осіб-його, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Звертає увагу і той факт, що ОСОБА_3 раніше вже передавала 42/100 частин належної їй квартири.Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.11.2011 задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 , визнано недійсним договір міни від 14.09.2007, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ,за яким ОСОБА_3 42/100 належної частки квартири АДРЕСА_1 обміняла на побутові речі, оскільки ОСОБА_7 не виконав взяті на себе зобов`язання та не передав речі ( т. 1 а.с. а.с. 25-26).

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

За приписами статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Таким чином, ОСОБА_3 , звертаючись до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинна довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач вважає очевидним укладення договору дарування з метою уникнення відповідальності за договором, посилаючись на існування заборгованості.Разом з тим необхідно доказати наявність умислу і у обдарованого ОСОБА_5 , а також ОСОБА_7 . Проте позивач не довів наявність умислу з певним спрямуванням волі у відповідачів, а також їх обізнаність про те, що оспорюваний договір укладається саме з метою приховання цього майна від звернення на нього стягнення в рахунок погашення боргу за кредитним договором №6769624 від 29.08.2008.

Позивач не надала суду доказів того, що ОСОБА_7 або ОСОБА_5 ввели її в оману і при укладенні договору вона діяла під впливом обману. Предмет дарування на час укладення спірного договору не знаходився у ПАТ «ПУМБ в заставі, не перебував під обтяженням, належав ОСОБА_3 . Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено за договором іпотеки між Банком і ОСОБА_7 будівлею, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 і належала відповідачу ОСОБА_7 , як майновому поручителю та на яке звернуто стягнення. Таким чином, вимоги Банку до ОСОБА_3 не забезпечувались іпотекою 58/100 часток квартири АДРЕСА_1 , які були ОСОБА_7 продані ОСОБА_5 , та квартира не підлягала арешту.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття ( ч.1 ст. 722 ЦК України).

Нерухоме майно за спірним договором було передано дарувальником і прийнято обдарованим та зареєстровано за ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 28.05.2014, яка як власник в подальшому здійснювала відповідні розпорядчі дії, а саме оформила довіреність на ОСОБА_3 , ОСОБА_7 з питань замовлення, оформлення та отримання будь-яких документів на належну їй квартиру та з питань управління, користування та розпорядження, з правом вільного доступу до квартири , 02.07.2014 скасувала зазначену довіреність, 02.07.2014 склала аналогічну довіреність на ім`я ОСОБА_7 , а відтак, прагнула настання певних правових наслідків ( а.с. 11,48, 77,199, т. 4 а.с. 26).

29.08.2017 ОСОБА_3 самостійно знято з реєстрації місця проживання кв. АДРЕСА_1 та зареєстрована в належному їй на праві власності буд. АДРЕСА_6 (т. 1 а.с. 77).

Як випливає з пояснень представника ОСОБА_5 , вона оформила довіреність, оскільки дозволяла уповноваженим особам деякий час користуватися квартирою, але в подальшому її стало відомо, що для цього не потрібна довіреність, тому її скасувала. Оскільки ОСОБА_7 брав на себе зобов`язання погасити борги та отримати довідки в комунальних службах про відсутність заборгованості, вона видала на його ім`я довіреність.

Не переоформлення особистих рахунків, існування дружніх стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не свідчать про фіктивність договорів та не підтверджують існування домовленості між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 про приховування від Банку майна, оскільки ОСОБА_3 не є стороною за договором відчуження, укладеним між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , а інформації щодо наявності у ОСОБА_7 невиконаних зобов`язань, які забезпечувались його власністю, не надано.

Суд також зазначає, що ОСОБА_3 своїм особистим підписом у договорі дарування підтвердила, що дарування здійснюється за її доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення сторін вільне та відповідає внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного. Проект договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, визначених сторонами, та умов, які є обов`язковими, сторонами прочитаний, кожному зрозумілий і кожним схвалений .

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ввели її в оману і при укладенні договору вона діяла під впливом обману, не встановлено також, що після відчуження частки квартири дарувальник продовжувала фактично володіти та користуватися спірною квартирою.

Судом встановлено, що під час укладення спірного договору було дотримано вимог чинного законодавства, у тому числі щодо форми та змісту, відповідного типу правочину. Об`єкт нерухомого майна, що передавався у дарунок ОСОБА_5 належав їй на праві приватної власності. Дарунок за спірним договором передано дарувальником і прийнято обдарованими , спірний договір не може бути визнаний недійсним з причин його фіктивності (не спрямованості на реальне настання обставин, обумовлених ним).

Виходячи із встановлених обставин суд приходить до висновку про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог, як первісного, так і зустрічного позовів.

Стосовно заяви відповідачів про застосування строку позовної даності до вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому за положеннями частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття ( ч.4 ст. 261 ЦК України).

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18.

Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується лише до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача.

Судовим розглядом не встановлено порушення прав ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , тому у позові суд відмовляє.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі відмови у позові-на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , треті особи- ОСОБА_9 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання недійсним договору дарування 42/100 частин квартири АДРЕСА_1 , укладеного 28.05.14 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лавінда Н.О., а також зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , Комунального підприємства «Жилкомсервіс», треті особи- ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання договору дарування частини квартири недійсним - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивачі- ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_7 );

ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_6 );

Відповідачі- ОСОБА_5 ( ІПН НОМЕР_4 , прож. АДРЕСА_8 );

ОСОБА_7 ( ІПН НОМЕР_5 , прож. АДРЕСА_2 );

3 особи- ОСОБА_9 ( АДРЕСА_9 );

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна ( м.Харків, вул. Сумська, 80);

Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (, м.Харків, вул.Конторська, 35);

Департамент реєстрації Харківської міської ради ( , м.Харків, майдан Конституції, 7).

Повне судове рішення складено 22.02.2021.

СУДДЯ -