Номер провадження: 22-ц/813/2372/21
Номер справи місцевого суду: 521/6664/18
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/6664/18

Номер провадження: 22-ц/813/2372/21

Одеський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Князюка О.В.,

- за участі секретаря судового засідання Гавриленко М.А.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 ,

- відповідачі ОСОБА_3 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, 2) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні володіння та користування квартирою шляхом виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Сегеди О.М. о 15 годині 28 хвилині 11 вересня 2019 року, повний текст рішення складений 17 вересня 2019 року,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 , діюча в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом, уточненим у подальшому, до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, посилаючись на те, що відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 26 жовтня 2017 року №465/01-06 вона призначена опікуном неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 липня 2017 року №293/01-06 наданий статус дитини сироти, оскільки його рідні батьки, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , померли.

Позивачка зазначала, що неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ПАБ «Одеська теплоелектроцентраль» від 12 червня 2018 року його батьку ОСОБА_6 та бабусі ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги за законом був її рідний син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину оскільки на день смерті постійно проживав разом із матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги за законом є його рідні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , які прийняли спадщину шляхом своєчасного звернення до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

02 березня 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі на ім`я неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

На іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 не має.

Позивачка стверджувала, що в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 проживає без реєстрації та законних на то підстав відповідачка ОСОБА_3 , яка відмовляється в добровільному порядку виселиться із даної квартири, чим перешкоджає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як власнику частини квартири здійснювати свої права щодо користування та розпорядження своєю власністю.

Посилаючись на порушення прав дитини-сироти неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка яка дії в його інтересах, просила суд усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у здійсненні права володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з квартири АДРЕСА_1 .

Позиція відповідача в суді першої інстанції

Відповідачка надала суду відзив на позов, в якому зазначала, що позовні вимоги не визнає та просила суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає що вони є безпідставними. Стверджувала, що вона вселилася в спірну квартири як член сім`ї померлого, та проживала в ній за його згодою. Іншого житла вона не має. Вказувала, що діти померлого були тільки зареєстровані в спірній квартирі, але в ній не проживали. Крім того, відповідачка надала до суду письмові пояснення щодо можливої участі у судовому процесі ОСОБА_8 в якості представника відповідача (а.с. 29-31, 152-154, 205, 206).

Позиція третіх осіб в суді першої інстанції

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий за довіреністю від 10 січня 2019 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. В письмових поясненнях, зазначив про доцільність виселення ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення (а.с. 53-56, 113).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та просив суд їх задовольнити та слухати справу за його відсутністю (а.с. 70, 193).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні володіння та користування квартирою шляхом виселення задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у здійсненні права володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 березня 2019 року, шляхом виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Виселено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із займаного житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивач є власником квартири, який не давав згоди на вселення до неї відповідачки, тому суд прийшов до висновку про задоволення вимог щодо усунення перешкод позивачу у реалізації його прав власника, шляхом виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

13 листопада 2019 року ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року.

Відповідно до апеляційної скарги ОСОБА_3 просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року скасувати та закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні володіння та користування квартирою шляхом виселення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт звертає увагу на незаконність і необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та(або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та(або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Суддя Целух А. П. своєю протокольною ухвалою від 04.03.2019 р. задовольнив клопотання представника Відповідача про виклик свідків на 08.04.2019 р. на 11 годину. Свідки були присутні у суді 08.04.2019 p., про що суд був повідомлений.

Суддя Целух А. П. ухвалою від 08.04.2019 р. відмовив у представництві ОСОБА_8 , який представляє інтереси Відповідача на підставі довіреності від 12.12.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Міглазовою Ю.О., зареєстрованої в реєстрі за № 9371.

Але ухвала судді ОСОБА_9 що була прийнята та проголошена у судовому засіданні від 04.03.2019 р. діє оскільки вона не оскаржувалась.

Суддя Сегеди О.М. при прийнятті справи при новому розподіленні, врахувала ухвалу судді ОСОБА_9 від 08.04.2019 р. про відмову у представництві та з невідомих причин не врахувала протокольної ухвали про виклик свідків. Що призвело до порушення прав Відповідача на виклик свідків та до не всебічного та необ`єктивного розгляду справи.

Стосовно висновку суду що Відповідачка вселилась до квартири АДРЕСА_1 , в матеріалах справи відсутні належні докази які б підтверджували обставинну на яку посилається позивач у позивній заяві. Відсутність реєстрації про місце перебування або проживання не є доказом того що особа мешкає у житловому приміщенні не законно.

Апелянт звертає увагу, що при його вселенні до квартирі АДРЕСА_1 , була досягнута домовленість між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про користування житлом в устій формі.

Суд не врахував тієї обставини що ОСОБА_10 був частково цивільна дієздатною фізичною особою у зв`язку з не досягненням відповідного віку. А відтак не міг самостійно вчиняти правочини (окрім передбачених ст. 31 ЦКУ) в тому числі обрати місце проживання. ОСОБА_10 постійно проживав з піклувальником за адресою АДРЕСА_2 . Тому посилання Позивача з приводу порушених прав ОСОБА_10 (не вказуючи при цьому які саме права були порушені) не підтверджуючи жодним доказом порушення прав ОСОБА_10 .

Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

Позивачка відповідно до відзиву на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього дитини сироти - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні володіння та користування квартирою шляхом виселення - залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідачка у своєї уточненої апеляційної скарзі посилається на порушення суддею Сегедою О.М. норм процесуального права щодо неврахування їй при новому розгляді справи протокольної ухвали про виклик свідків, які були заявлені у судовому засіданні 04.03.2019 року представником відповідача, при розгляді справи попереднім суддею Целухом А.П.

Не зважаючи на те, що справа вже була призначена до судового розгляду суддею Целухом А.П. та по даній справі було змінено склад суду на стадії розгляду справи по суті, суддя Сегеда О.М. зважала на необхідність надати сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 197 ЦПК України, у відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України у зв`язку з чим повторно призначила підготовче провадження.

Суд надав можливість сторонам звернутися з клопотаннями та заявами про виклик свідків, якщо було бажання у їх допиті.

08 квітня 2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Целух А.П.) на законних підставах було відмовлено у представництві відповідачки - ОСОБА_8 , який діяв на підставі довіреності від 12.12.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Міглазовою Ю.О., зареєстрованої в реєстрі за № 9371.

Це було обґрунтовано Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016№ 1401-VIII до ст. 131-2 Конституції України, та ст. 15 ЦПК України- «представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом».

У судовому засіданні 08.04.2019 р. була присутня відповідачка, яка просила суд об`явити перерву по справі для укладення договору з адвокатом, на що суд відклав справу щоб відповідачка скористалася своїм правом на захист.

Новий розгляд справа призначався на 13.06.2019 p., 12.08.2019 p., 04.09.2019 р., 11.09.2019 р. за весь час відповідачка не разу не з`явилася до судового засідання, але у двох судових засіданнях були присутні її представники. Посилання в апеляційній скарзі на незаконне позбавлення відповідачки права на захист та правову допомогу є надуманими відповідачем та необґрунтованими.

1.У пункті 3 своєї апеляційної скарги відповідачка посилається на не обґрунтованість судом висновку, що чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Вважаю дані доводи відповідача безпідставними, тому що суд достатньо обґрунтував свій висновок діючими нормами матеріального права.

Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім і, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом.

Права відповідачки, яка не є власником квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося і право користування житлом відповідачки.

Посилання відповідача на ст. 156 ЖК України, як члена сім`ї власника, на підставі якого вона вселилася не є обґрунтованим.

Частиною 2 статті 64 Житлового кодексу УРСР встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідачка не відноситься до коло визначених законом осіб.

Щодо порушення прав неповнолітнього ОСОБА_10 . Відповідачка в уточненій апеляційній скарзі вказує, що він був частково недієздатним та не міг самостійно обрати місце проживання у зв`язку з чим, не бачить порушення його прав з її сторони.

Суд у рішенні вказав, які права позивача, як власника квартири були порушені та порушуються і далі (визначенні статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК) - це право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Також у судовому рішенні суд акцентував, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

В матеріалах справи є достатньо доказів, які підтверджують висновки суду.

Відповідно до ст. 4.3,4 ст 83 ЦПК України - відповідач, повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За весь період нового розгляду справи з 08 квітня 2019 року по 11 вересня 2019 року відповідачка мала можливість скористатися правом подачі клопотання про виклик свідків, пояснивши обставини, що дані свідки мають підтвердити або спростувати.

На засідання 13.06.2019 року відповідачка направила клопотання про витребування доказів та зустрічну позовну заяву, що свідчить про можливість направлення і заяви про допит свідків, але за весь час попереднього розгляду справи заяв та клопотань про виклик свідків від відповідача не находило.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконне позбавлення відповідачки права на захист та правову допомогу, необізнаність в галузі права, що є поважною на думку відповідача, про не можливість своєчасно подати заяву про виклик свідків, вважаємо надуманими відповідачем та необґрунтованими. Строк пропущення відповідачем даної дії не може вважатися з об`єктивних причин.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.11.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.02.2020 року поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року 2016 року, зупинено дію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні володіння та користування квартирою шляхом виселення та відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2020 року призначено апеляційну скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні володіння та користування квартирою шляхом виселення до розгляду.

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 09 квітня 2020 року №914/0/15-20 суддю ОСОБА_11 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Матеріали цивільної справи передано до Одеського апеляційного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 квітня 2020 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Заїкін А.П., судді Громік Р.Д., Драгомерецький М.М.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.04.2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні володіння та користування квартирою шляхом виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року - прийняти до свого провадження.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому вирішені питання про забезпечення позову, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі.

Батьками неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , померла, що підтверджується змістом розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 липня 2017 року №293/01-06.

Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 липня 2017 року №293/01-06 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був наданий статус дитини сироти, оскільки його рідні батьки, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , померли (а.с. 11).

Відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 26 жовтня 2017 року №465/01-06 опікуном дитини сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була призначена ОСОБА_1 , яка є його рідною тіткою (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала в рівних частках на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ПАБ «Одеська теплоелектроцентраль» від 12 червня 2018 року батьку дитини ОСОБА_6 , та бабусі дитини ОСОБА_7 , що підтверджується листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 01 серпня 2017 року №486712.72 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги за законом був її рідний син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину оскільки на день смерті постійно проживав разом із матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 37).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його рідні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , які прийняли спадщину шляхом своєчасного звернення до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 не має.

02 березня 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 120).

02 березня 2019 року право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 214, 215).

На іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрації №123 від 22 лютого 2018 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , які є єдиними власниками даної квартири.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає без реєстрації та законних підстав відповідачка у справі ОСОБА_3 , яка відмовляється в добровільному порядку звільнити квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 02 травня 2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованою/знятою з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значиться (а.с. 14).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач є новим власником квартири, який не давав згоди на вселення до неї відповідачки, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо усунення перешкод позивачу у реалізації його прав власника, шляхом виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 214, 215). Без дозволу власника квартири в ній проживає відповідач ОСОБА_3 .

Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 02 травня 2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованою/знятою з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значиться (а.с. 14).

Судом правильно встановлено наявність між сторонами правовідносин щодо захисту права власності.

За правилами, передбаченими ст. ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном.

Оскільки судом не встановлено правових підстав для перебування ОСОБА_3 у належній позивачу кватирі, висновок суду про виселення останньої є вірним.

Апелянт не надала суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

За викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_12 , а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта щодо непоґрунтованої відмови у задоволенні клопотання про виклик свідків.

20 травня 2019 року м. Одеса суддя Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М прийняла до провадження справу відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 15 травня 2019 року, у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_9

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII.

Згідно з п. 9 ч.І Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 12 ст. 33 чинного ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Не зважаючи на те, що справа вже була призначена до судового розгляду суддею Целухом А.П. та по даній справі було змінено склад суду на стадії розгляду справи по суті, суддя Сегеда О.М. у відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України призначила підготовче провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.05.2019 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні володіння та користування квартирою шляхом виселення ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження повторно.

Отже вищевикладеного виходить, що суд першої інстанції надав можливість сторонам звернутися з клопотаннями та заявами про виклик свідків, але з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не було заявлено відповідних клопотань.

Щодо відмови у представництві ОСОБА_8 , який представляє інтереси Відповідача на підставі довіреності від 12.12.2018 року.

В ході розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що представник відповідача по справі ОСОБА_3 ОСОБА_8 представляє інтереси відповідача на підставі довіреності від 12.12.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Міглазовою Ю.О., зареєстрованої в реєстрі за № 9371.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII до ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.,

Відповідно до п.2 ст. 60 ЦПК України, під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Стаття 274 ЦПК України передбачає вичерпний перелік справ, що розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження.

Цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні володіння та користування квартирою шляхом виселення підлягає розгляду за правилами позовного провадження з призначенням підготовчого провадження у справі.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 не може приймати участь у справі, як представник позивача, так як на даний час у суду не має відомостей щодо отримання ОСОБА_8 Свідоцтва на право займатися адвокатською діяльністю відповідно до закону.

Представник третьої особи Малиновської районної адміністрація Одеської міської ради діяв також на підставі доручення але був допущений по розгляду справи, оскільки статтею 58 ЦПК України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Судом першої інстанції було встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7).

Апелянт у своєю відзиві на позовну заяву зазначила, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 та на підставі чого з 2012 року проживала за адресою: АДРЕСА_3 .

У звику з вище викладеним, колегія судів приходить до висновку, що проживання ОСОБА_3 було зумовлене попередньою згодою ОСОБА_6 .

Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім і, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Однак, виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом.

Права відповідачки, яка не є власником квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося і право користування житлом відповідачки.

Посилання відповідача на ст. 156 ЖК України, як члена сім`ї власника, на підставі якого вона вселилася не є обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

З рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року вбачається, що перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом ст.9 ч.4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст.ст. 9, 109 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Пунктом 6 вказаної постанови Пленуму ВСУ визначено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

За викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 , а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2021 року.

Головуючий А. П. Заїкін

Судді О. В. Князюк

С. О. Погорєлова