Справа № 643/448/17
Провадження № 2/643/68/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021

18 січня 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

представника відповідача Колосова А.В.,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію права власності (індексний 328394248 від 23.02.2016 13:07:50, номер запису про право власності 13388605) за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1 .

Вимоги позову мотивує тим, що 24.11.2006 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Для забезпечення виконання договору 28.11.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстру за №4462, посвідчений приватним нотаріусів ХМНО Харченко І.А., згідно умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну неї на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . 28.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту та для забезпечення виконання цього договору укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстру за №3131, посвідчений приватним нотаріусів м ХМНО Харченко І.А., згідно умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належну неї квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу №1 від 12.12.2011 відступило право вимоги та іпотечними договорами ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ», тобто останнє стало іпотекодержателем вищевказаного нерухомого майна. Позивач в листопаді 2016 дізналася, що ТОВ «Кей-Колект» звернулося до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на спірну квартиру та 17.02.2016 приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію права власності (індексний 328394248 від 23.02.2016 13:07:50, номер запису про право власності 13388605) за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач не погоджується із вказаним рішенням нотаріуса, оскілки вважає, що останнім не виконано вимоги п. 61 Постанови КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не пересвідчилися про надсилання іпотекодавцеві вимоги про усунення порушень тощо. Також позивач зазначає, що сторони за договором іпотеки дійшли згоди, що право власності на об`єкт заставленого майна виникає у іпотекодержателя лише у випадку укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, проте такого договору сторони не укладали. Також відповідачем, при реєстрації права власності на належну позивачу квартиру за іпотекодержателем, порушено вимоги ст.ст. 3,15,16 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження»,оскілки вичинена дія не була пов`язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. На думку позивача, договір іпотеки не є підставлю, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно, що нотаріусом не прийнято до уваги. Крім того, згідно діючого ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст.4 ЗУ «Про іпотеку» тощо, а спірна квартира підпадає під дію Закону «Про мораторій…».

Від відповідача ТОВ «Кей-Колект» надійшли заперечення на позову заяву, із яких вбачається, що 29.05.2015 уповноваженим представником ТОВ «Кей-Колект» надано приватному нотаріусу КМНО Петренку Я.В. вимогу про усунення порушення боржникові та іпотекодавцеві ОСОБА_1 , яка передана цінним рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням. Відповідачем дотримані вимоги чинного законодавства у встановлені строки. Далі, позивач уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № уід 24.11.2006, згідно яким отримав 23960 швейцарських франків та зобов`язався сплачувати проценти за користування та інші зобов`язання, а з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань, укладений іпотечний договір. Факт отримання кредиту позивачем підтверджується. Банк відступив право вимоги ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу. За договором іпотеки сторони домовились про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору шляхом викладення у договорі розділу 5 «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя», що за змістом ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з п.5 договору іпотеки передбачено, що у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимоги іпотекодержателя (абз.2 ч.3 ст.36 ЗУ «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення. Відсутність факту реалізації домовленості сторін щодо укладання окремої угоди про задоволення вимог іпотекодержателя за наявності відповідного застереження в іпотечному договорі, наявність якого прирівнюється до угоди про задоволення вимог іпотекодержателя та яке за змістом вимог ЗУ «Про іпотеку» свідчить про те, що сторони домовились про позасудовий порядок врегулювання спору, не є обставиною, що обмежує державного реєстратора у здійснені відповідної реєстраційної дії. В матеріалах справи відсутні докази оспорювання договору іпотеки. Отже, реєстраційні дії здійснені зі згодою позивача. Доводи позивача щодо порушення приватним нотаріусом вимог ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження» є необґрунтованими, т.я. повністю відповідають чинному законодавству. Далі, відповідач зазначає, що Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника), тобто мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки, встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника. Вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців. Оскільки примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, відповідач набув права власності у добровільному порядку за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі, тобто положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для відмови в проведені відповідачем державної реєстрації прав. Також зазначає, що позивачем не оспорюються укладені договору кредиту та іпотеки, позивач тривалий час порушує взяті на себе зобов`язання.

Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутністю, вимоги позову підтримує у повному обсязі.

Приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М. в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за її відсутності до суду не надійшли, правом надання відзиву проти позову або пред`явлення зустрічного позову не скористалась.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав повністю, підтримав надані раніше заперечення, просить у задоволені позовних вимог відмовити.

Позивач правом надання відповіді на відзив (заперечення) не скористувався.

Суд вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлено, що 24.11.2006 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Для забезпечення виконання договору 28.11.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстру за №4462, посвідчений приватним нотаріусів ХМНО Харченко І.А., згідно умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну неї на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

28.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту та для забезпечення виконання цього договору укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстру за №3131, посвідчений приватним нотаріусів м ХМНО Харченко І.А., згідно умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належну неї квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі договору факторингу №1 від 12.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги та іпотечними договорами ТОВ «Кей-Колект» та останнє стало іпотекодержтелем вищевказаного нерухомого майна.

Такі обставини підтверджено копіями договору факторингу №2 від 13.02.2012, договору про відступлення права вимоги від 13.02.2012, договору іпотеки від 28.11.2006, договору №2 від 17.03.2009 про внесення змін до договору іпотеки від 28.11.2006, відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.3-24).

Відповідно до ст.4 Іпотечного договору, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: п.4.2 на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметеся застереження, що міститься у п.5 цього договору.

Пунктом 5 визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання може здійснюватися одним із зазначених нижче способів.

У відповідності до Іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.38 ЗУ «Про іпотеку».

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку»відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою, другою статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону.

Положенням ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Так, ТОВ «Кей-Колект» звернулося до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на спірну квартиру та 17.02.2016 приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію права власності (індексний 328394248 від 23.02.2016 13:07:50, номер запису про право власності 13388605) за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.76).

Далі, позивач посилається на порушення відповідачем Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року № 1304-VII (далі - Закон № 1304-VII).

Так, згідно з пунктом 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року № 1304-VII (далі - Закон № 1304-VII), не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, шо: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-492цс15.

Тому також не ґрунтуються на законі посилання позивача про порушення мораторію, оскільки іпотечний договір містить застереження про задоволення вимоги іпотекодержателя, тобто позивачем надано згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі порушення зобов`язання.

За таких обставин, звернення стягнення здійснюється на підставі застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а відтак, відчуження вважається таким, що здійснено за згодою власника, тобто позивача. (Постанова від 27 лютого 2018 р. Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/4515/16).

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач набув права власності у добровільному порядку за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі.

Далі, ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначений вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для відмови в проведені відповідачем державної реєстрації прав.

Крім того, відсутні будь-які відомості про оспорювання укладених договорів кредиту та іпотеки.

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволені вимог позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», адреса місцезнаходження: 040070, м. Київ, вул. Межигірська,22.

Відповідач: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, адреса місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська,33-35, літ. «Д».

Суддя