Провадження № 4-с/225/19/2021
Єдиний унікальний номер 225/6149/21
Дзержинський міський суд Донецької області
УХВАЛА

Іменем України

09 грудня 2021 Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретаря Савченко О.О.

представника скаржника адвоката Бордунової Н.О.,

представника заінтересованої особи адвоката Євсюка С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за скаргою адвоката Бордунової Надії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на дії Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 , про визнання неправомірною та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом,

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника адвокат Бордунова Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Міщенко Л.М. від 03.09.2021 про встановлення боржнику ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні ВП№34809234.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 20.02.2012 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства відносно малолітнього ОСОБА_3 були задоволені, ОСОБА_1 визнано батьком дитини, відомості про нього як батька включено до актового запису про народження дитини, прийнято рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) починаючи з 12.04.2011 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане рішення передано до викнання до Києво-Святошинського РДВС (на сьогодні Вишневй ВДВС у Бучанському районі Київської області) виконавче провадження №34809234 щодо стягення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_2

03.09.2021 головним державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. У постанові зазначено, що заборгованість утворилась за період з 12.04.2011 по 31.08.2021.

З вказаною постановою скаржник не погоджується, оскільки ним частково виконувалось рішення про стягнення аліментів, а відтак вказаний виконавцем період не відповідає дійсності. Крім того, боржник працює водієм, що є його єдиним джерелом заробітку, а відтак обмеження у праві кервання транспортним засобом призведе до позбавлення єдиного джерела існування, також транспортний засіб необхідний боржнику для використання у власних цілях та для забезпечення потреб сім`ї, в тому числі малолітньої дитини народженої у іншому шлюбі.

Крім того, зазначає, що виникнення заборгованості у боржника щодо сплати аліментів було зумовлено тим, що боржник - позивач по справі не був достеменно впевнений у своєму батьківстві щодо дитини на яку стягувались аліменти, адже первісне рішення Пролетарського районного суду Донецької області від 20 лютого 2012 про визнання його батьком дитини було постановлено лише на показах свідків, без проведення експертизи ДНК.

Після постановления рішення суду ОСОБА_1 провів генетичну експертизу в місті Лас-Крузес, штат Нью-Мексико, США. За результатами ДНК-тестування, проведеного ТОВ ВЮТЕХСОМ від 31 січня 2013 року ймовірний батько ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини, оскільки в них не визначені генетичні маркери, з протестованих методів по генетичному сумісництву 5 з 15 протестованих показників не співпадають.

Отримавши висновок з результатом ДНК тестування про те, що він не є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 звернувся з заявою до про перегляд рішення Пролетарського районного суду Донецької області від 20 лютого 2012 року про визнання батьківства у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Рішенням Пролетарського районного суду м.Донецька від 22 травня 2013 заява ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Пролетарського районного суду м.Донецька від 20 лютого 2012 була задоволена, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено. 02 липня 2013 рішенням Апеляційного суду Донецької області, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 серпня 2013, рішення Пролетарського районного суду м.Донецька від 22 травня 2013 скасовано, а рішення про визнання батьківства залишено в силі з підстав того, що поданий позивачем висновок експертизи не є нововиявленою обставиною. 08.11.2018 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства в рамках розгляду якої врешті-решт було проведено судову генетичну експертизу. Висновоком експерта №СЕ-19/102-21/1768-БД судової молекулярно-генетичної експертизи від 26 березня 2021, встановлено батьківство ОСОБА_1 , а відтак після ознайомлення з висновком експерта ОСОБА_1 самостійно почав виконувати рішення суду про стягнення аліментів (що підтверджується копіями квитанцій).

Крім того, боржник самостійно, за власної ініціативи неодноразово звертався до виконавця з заявою про недопущення майнових прав та повідомляв про причини невиконання рішення суду у зв`язку з чим відсутні обставини, які визначають що боржник ухилявся від виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала скаргу з підстав викладених у ній, крім того зазначила, що заборгованість зі сплати аліментів виникла через необізнаність боржника щодо свого батьківства. Коли за висновком судово-генетичної експертизи від 26.03.2021 було встановлено батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_1 сам самостійно почав виконувати рішення в частині сплати аліментів. Представник скаржника зауважила, що рішення про визнання ОСОБА_1 батьком дитини від 20.02.2012 було постановлено лише на показах свідків, без проведення експертизи ДНК, при цьому батьком дитини був записаний перший чоловік ОСОБА_2 , тому ОСОБА_1 не був впевнений у своєму батьківстві.

Крім того зазначила, що ОСОБА_1 працює водієм в службі таксі, при цьому письмовий договір, запис у трудовій книжці та інше, що підтверджує факт його роботи відсутні, підтвердження його працевлаштування є завантажений додаток у мобільному телефоні. Також зазначила, що користування транспортним засобом необхідно йому й для особистих цілей, зокрема для забезпечення потреб сім`ї, в тому числі малолітньої дитини народженої в іншому шлюбі. З огляду на вказане вважає, що обмеження у праві керування транспортним засобом позбавляє його основного законного джерела засобів для існування .

Представник Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився, був повідомлений належно.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, зазначив, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом винесена державним виконавцем правомірно. Боржник має заборгованість за аліментами більше ніж за 8 років, хоча закон передбачає встановлення такого обмеження у разі наявності заборгованості за 4 місяці. Сумніви боржника щодо батьківства це є його особистим, але є рішення суду за яким він повинен сплачувати аліменти. Доказів того, що боржник офіційно працює водієм відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон України № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої Закону України № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За правилами частин першої та третьої статті 71 Закону України № 1404-VІІІ порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), здійснюється виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, стягнутих у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України, відповідно до якого заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Положеннями пункту 2 частини 9 статті 71 Закону України № 1404-VІІІ передбачено, що державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці - до погашення заборгованості зі слати аліментів у повному обсязі.

Як передбачено пунктами 1, 2 частини 10 статті 71 Закону України № 1404-VІІІ тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю.

Відповідно до Закону України № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП №34809234 від 03.09.2021, головним державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Л.М. встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-889/11 виданого 15.05.2012. (а.с. 12).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого головним державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Л.М., заборгованість за аліментами ОСОБА_1 за виконавчим провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-889/11 виданого 15.05.2012 Пролетарським районним судом м. Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.04.2011 і до досягнення дитиною повноліття, станом на 31.10.2019 становить 160263,25 грн., станом на 31.08.2021 220955,25 грн. (а.с. 38).

При винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, державним виконавцем прийнято до уваги наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася у боржника з 12.04.2011 по 31.08.2021 та становить 220955,25 грн., що перевищує суму відповідних платежів за 4 місяці.

Відповідно до пояснень представника скаржника в суді, ОСОБА_1 після ознайомлення з висновком експерта судової молекулярно-генетичної експертизи від 26.03.2021, самостійно почав виконувати рішення суду про стягнення аліментів (копії квитанцій від 03.09.2021 на суму 1500 грн., від 03.09.2021 на суму 1400 грн., від 04.08.2021 на суму 1500 грн., від 04.08.2021 на суму 1400 грн., від 02.07.2021 на суму 1500 грн., від 02.07.2021 на суму 1400 грн., від 04.06.2021 на суму 1500 грн., від 04.06.2021 на суму 1400 грн. (а.с. 15-18). Але ці обставини не впливають на правомірність винесеної державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, оскільки визначена державним виконавцем заборгованість станом на 31.08.2021 в сумі 220995,25 грн., не спростована під час розгляду справи судом і не погашена боржником.

Доводи представника скаржника щодо невпевненості боржника стосовно дитини суд не приймає до уваги, оскільки зазначене це є особистим ставленням боржника до даної ситуації, наразі є судове рішення, яким визнано батьківство боржника та з нього стягнуті аліменти, вказане рішення є чинним та перебуває на примусовому виконанні.

Відтак, суд вважає, що державним виконавцем дотримано вимог закону щодо встановлення факту ухилення боржника від виконання свого обов`язку та факту наявності заборгованості, що перевищує суму платежів за 4 місяці.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Державний виконавець повинен враховувати положення частини 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка мовить про те, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Отже, у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищезазначених підстав.

Суд вважає безпідставними доводи представника скаржника про те, що обмеження боржника у праві керування транспортним засобом позбавить його основного законного джерела засобів для існування. Так, посилаючись на те, що ОСОБА_1 працює водієм, представник скаржника не надав суду жодного належного доказу на підтвердження зазначених обставин (копії трудового договору, копії трудової книжки, тощо). Інформація з додатку до позову (профіль) (а.с. 13) не містить інформації про працевлаштування боржника водієм, взагалі вказаний додаток є незрозумілим.

Не є такою підставою в розумінні ч.10 ст. 71 Закону України "Про виконаче провадження" доводи представника скаржника, що транспортний засіб необхідний для забезпечення потреб сім`ї, в тому числі малолітньої дитини народженої у іншому шлюбі.

Тобто представником скаржника не надано до суду належних та допустимих доказів наявності передбачених ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» обставин.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, враховуючи те, що як встановлено судом, державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що право скаржника не порушено, тому у задоволенні скарги слід відмовити, оскільки доводи скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447-452, 268, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката Бордунової Надії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на дії Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 , про визнання неправомірною та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 14.12.2021.

Суддя : Є.В. Челюбєєв