ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року

м. Київ

справа № 240/567/18

провадження № 61-1843св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Олександрівський райагрохім»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Сакуном Віталієм Анатолійовичем, на ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 4 жовтня 2018 року, постановлену суддею Щербак Ю. В., та постанову Донецького апеляційного суду від 8 січня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Будулуци М. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року адвокат Сакун В. А. звернувся в інтересах ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з позовом до

Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Олександрівський райагрохім» про визнання недійсними договорів оренди землі.

В обґрунтування позову вказував, що позивачам на праві власності належать земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області. Так, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,79 га з кадастровим номером :01:000:0710, ОСОБА_2 - земельної ділянки площею 5,13 га з кадастровим номером :01:000:0339, ОСОБА_3 - земельної ділянки площею 4,64 га з кадастровим номером :01:000:0330, ОСОБА_4 - земельної ділянки площею 4,64 га з кадастровим номером :01:000:0334, ОСОБА_5 - земельних ділянок площею 9,8 га з кадастровим номером :01:000:0337 і площею 4,3 га з кадастровим номером :01:000:0335.

Вказував, що ПАТ «Олександрівський райагрохім» уклало з позивачами окремі договори оренди землі, а саме 20 грудня 2009 року - з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , 1 лютого 2007 року - з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 10 липня

2007 року і 21 грудня 2012 року - з ОСОБА_5 .

На думку позивачів, укладені ними з ПАТ «Олександрівський райагрохім» договори не містять істотних умов, які повинен містити договір оренди землі.

Крім того, в укладених сторонами договорах відсутні їх невід`ємні частин - кадастровий план земельних ділянок, акти визначення їх меж та проекти їх відведення.

Посилаючись на правові підстави статті 15 Закону України «Про оренду землі», позивачі просили визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені з ПАТ «Олександрівський райагрохім».

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 4 жовтня

2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачам.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з невиконання позивачами у повному обсязі вимог ухвали від 28 серпня 2017 року, якою позов залишено без руху.

Постановою Донецького апеляційного суду від 8 січня 2019 року апеляційну скаргу адвоката Сакуна В. А., подану в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , залишено без задоволення, а ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 4 жовтня 2018 року - без змін.

Приймаючи постанову, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції правильно залишив позовну заяву без руху, надавши позивачам строк для усунення недоліків. Ухвала про залишення без руху була направлена позивачам і отримана ними особисто, що надавало їм можливість повідомити про зміст ухвали свого представника. Оскільки у встановлений в ухвалі суду десятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачі не усунули її недоліки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви на підставі частини третьої

статті 185 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2019 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокат Сакун В. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просив скасувати ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 4 жовтня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 8 січня 2019 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не направив представнику позивачів копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, тому строк на усунення недоліків для представника позивачів не розпочався.

Заявник вважає, що суд першої інстанції в порушення частини другої

статті 185 ЦПК України не вказав в ухвалі про залишення позовної заяви без руху точну суму судового збору, який потрібно сплатити, та реквізити для сплати судового збору.

Крім того, заявник вказує, що пред`являючи позов в інтересах позивачів, він скористався наданим йому пунктом 9 частини першої статті 20 Закону

України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» правом посвідчити копії документів та надав посвідчені адвокатом копії ордерів, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та документів, доданих до позовної заяви. Однак суд першої інстанції, порушуючи право представника позивачів, не прийняв ці документи та не направив йому відповідної ухвали про залишення позову без руху. Направивши копію цієї ухвали лише позивачам, суд першої інстанції позбавив їх права на отримання професійної правничої допомоги, яке гарантоване статтею 15 ЦПК України.

Також заявник вказує на порушення судом першої інстанції встановленого статтею 40 ЦПК України порядку вирішення заяви про відвід.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі в частині оскарження ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Сакун В. А. , ухвали Олександрівського районного суду Донецької області

від 4 жовтня 2018 року та постанови Донецького апеляційного суду від 8 січня 2019 року і ухвалою цього ж суду від 19 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Сакун В. А. ,на ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області

від 4 жовтня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 8 січня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла

до 8 лютого 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

У серпні 2018 року адвокат Сакун В. А. звернувся в інтересах ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з позовом до

ПАТ «Олександрівський райагрохім» про визнання недійсним договорів оренди землі.

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 28 серпня

2018 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з ненаданням Сакуном В. А. документів на підтвердження його повноваження як представника позивачів, незазначенням наявності у позивачів або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви, та відсутністю документів у підтвердження сплати судового збору або підстав для відстрочення його сплати. Позивачам надано десятиденний строк з дня вручення копії вказаної ухвали для усунення недоліків.

Суд першої інстанції встановив, що копія ухвали про залишення позовної заяви без руху отримана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 1 вересня 2018 року, а

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_5 - 4 вересня 2018 року.

Представнику позивачів - адвокату Сакуну В. А. - копію ухвали про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції не направляв.

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 4 жовтня

2018 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 визнано неподаною та повернуто позивачам.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на виконання вимог ухвали про залишення без руху позовної заяви недоліки, зазначені в ухвалі, позивачі не усунули.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про існування правових підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою, шостою статті 60 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи

За змістом статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Згідно з пунктом 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, яке діяло на час пред`явлення позову, ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» не містить вказівки на класифікаційну ознаку документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема, за стадіями їх створення, а саме: оригінал або копію, тому можна зробити висновок, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені як оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, так і їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на вчинення такої дії.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат має право, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.

У рішенні Національної асоціації адвокатів України від 4 серпня 2017 року № 162 вказано на те, що відмітка про посвідчення копії ордера на надання правової допомоги має складатися зі слів «Згідно з оригіналом», особистого підпису адвоката (або керівника адвокатського об`єднання/адвокатського бюро, у випадку якщо ордер видається адвокатським об`єднанням/адвокатським бюро), який засвідчує копію, його ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії.

Як установлено судами попередніх інстанцій та слідує зі справи, на підтвердження повноважень на представництво ОСОБА_1 до позовної заяви додано: копію ордеру, засвідчену самим адвокатом у встановленому порядку, так як копія ордеру містила відмітки про її посвідчення, а саме: слова «з оригіналом згідно», особистий підпис адвоката, який засвідчив копію, його ініціали та прізвище, а також дату засвідчення копії.

Таким чином, з огляду на те, що представник позивача - адвокат Сакун В. А. представляє інтереси позивача, він як адвокат має право засвідчувати копії документів у справах, зокрема і копію ордера, яка є належним документом, що підтверджує повноваження на представництво позивача, зокрема, на вчинення такої процесуальної дії як подання та підписання позовної заяви від імені позивача.

Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові

від 1 липня 2020 року у справі № 320/5420/18 (провадження № 11-706апп19).

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про подання та підписання позовної заяви особою, яка не має такого процесуального права, а відтак і про залишення позовної заяви без руху з підстав її невідповідності частині другій статті 175 ЦПК України.

Дійшовши помилкового висновку про відсутність у представника позивача, який є адвокатом, повноважень засвідчувати додані до позовної заяви докази, суд першої інстанції безпідставно залишив без руху позовну заяву з цих підстав.

Крім того, залишаючи позовну заяву без руху з підстав неподання із нею документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, суд першої інстанції в порушення вимог частини другої статті 185 ЦПК України не зазначив точну суму судового збору, яку необхідно сплатити.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп (справа за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України) зазначено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, на наведене уваги не звернув та передчасно визнав неподаною і повернув позовну заяву в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України в цій же редакції Кодексу підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що у суду першої інстанції не було підстав для визнання пред`явленого Сакуном В. А. в інтересах ОСОБА_1 позову неподаним та повернення його позивачу.

В частині питання повернення позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з урахуванням статті 400 ЦПК України, справа касаційним судом не переглядається, оскільки ухвалою Верховного Суду

від 22 липня 2019 року касаційну скаргу в частині оскарження ними судових рішень визнано неподаною та повернуто заявникам. Отже, реалізуючи свої процесуальні права на власний розсуд, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судові рішення в касаційному порядку не оскаржили.

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо ненаправлення представнику позивача копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, оскільки копія такої ухвали надіслана позивачу, а ЦПК України не містить імперативної норми щодо обов`язку надсилання додатково ухвали про залишення позовної заяви без руху представнику позивача.

Також підлягають відхиленню доводи касаційної скарги щодо порушення судом першої інстанції порядку вирішення заяви про відвід судді, оскільки на час вирішення цієї заяви в Олександрівському районному суді Донецької області правосуддя здійснювали двоє суддів, а відповідно до частини п`ятої

статті 40 ЦПК України якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала. У такому разі положення частин третьої та четвертої цієї статті не застосовуються.

Щодо судових витрат

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтею 411 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Сакуном Віталієм Анатолійовичем, задовольнити.

Ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 4 жовтня

2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 8 січня 2019 року в частині вирішення питання повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Олександрівський райагрохім» про визнання недійсним договору оренди землі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук