Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/1188/20
Провадження по справі 2/281/10/21
18 лютого 2021 року смт Лугини
Лугинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Свинченко Г.Д.,
секретаря судових засідань Островської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Лугини цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою
19.11.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою.
В обґрунтування позову зазначає, що вона проживає у квартирі по АДРЕСА_1 . Дана квартира була приватизована 20.08.2012 року на всіх членів сім?ї по ј частці кожному, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20.08.2012 року та копією витягу про державну реєстрацію прав.
19.09.2020 року відповідач, ОСОБА_2 подарував свою ј частку квартири по АДРЕСА_1 , сину ОСОБА_3 , а той подарував належну вже йому Ѕ частку вищевказаної квартири їй.
В даній квартирі зареєстрований, але фактично не проживає відповідач - ОСОБА_2 , її колишній чоловік.
Відповідач з січня місяця 2015 року не проживає у даній квартирі, не оплачує комунальних послуг та не бере участь у її утриманні.
Неодноразово вона зверталась до відповідача щоб він виписався, але через свою зайнятість, на яку посилається відповідач він не має можливості приїхати і виписатися.
У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований у квартирі вона не може оформити пільги, а саме субсидію на комунальні послуги у зв`язку із змінами в законодавстві з приводу призначення субсидії.
Таким чином, відповідач не проживаючи у зазначеній квартирі вже більше 5 років, відповідно не допомагає вести господарство, утримувати квартиру в належному стані тощо, і його реєстрація в квартирі не дозволяє їй розпоряджатись нею на власний розсуд та значно обмежує її законні права.
Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
На підставі ст. 280 - 282 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13, 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20.08.2012 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до договору дарування серії НМК №142224 від 19.09.2020 дарувальник ОСОБА_3 подарував, а обдарована ОСОБА_1 прийняла в дар Ѕ частку квартири за АДРЕСА_2 . Дарувальник ОСОБА_3 довів до відома обдаровану ОСОБА_1 , що ј частка квартири, що дарується є його особистою власністю та ј частка квартири була отримана ним у дар.
Згідно довідки про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно довідки №38 від 17.02.2021 виданої КП "Лугинське" власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
Відповідно до актів обстеження проведеними житловою комісією Лугинської селищної ради від 09.11.2020 року та 17.11.2020 року ОСОБА_2 вже 5 років не проживає за місцем своєї реєстрації, а саме в квартирі по АДРЕСА_1 .
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу тапротоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16 ,386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема житло житловий будинок, садиба, квартира, як передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України.
Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи із наведеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у належній позивачу квартирі понад 5 років, тому його слід визнати такими, що втратив право на користування цим будинком.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою - задовільнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Свинченко Г.Д.