КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Проскуріна Володимира Геннадійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви вказувала, що ОСОБА_2 застосовує домашнє насильство відносно неї, ображає нецензурними словами та погрожує, на її думку додає до їжі, яку вона вживає, наркотичні засоби, псує їжу, руйнує побутову техніку, погрожував її вбити. Заявник зверталася з даного приводу до працівників поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Зазначала, що через вчинене насильство з боку ОСОБА_2 вона не впевнена в своїй безпеці та переконана у вірогідності продовження та подальшого вчинення насильства з боку ОСОБА_2 щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою.

Посилаючись на викладене, просила суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 ,поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки:

1. Заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 місяців;

2. Заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалої особи - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 місяців;

3. Заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори з постраждалою особою - ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб на строк 6 місяців.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Проскурін В.Г., діючий в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Правом подачі відзиву учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з її недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що заявниці ОСОБА_1 та членам її родини: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належить в рівних долях квартира АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно з п.п.3,6,7,8 ч.1, ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з п. 9 ч.1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п.10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

З копії протоколу прийняття усної заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.10.2018 року дільничним офіцером поліції в Деснянському районі ГУ Національної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Кабан М.Ю., вбачається, що останнім прийнята усна заява ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про вчинення правопорушення ОСОБА_2 , який вчинив щодо неї насильницькі дії фізичного характеру.

З висновку експертного дослідження №1829 слідує, що 29.10.2018 року було проведено експертне дослідження судово-медичним експертом Трач В.П. щодо фізичних ушкоджень, нанесених приблизно о 00 год. 05 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 . При огляді даної особи виявлено: синці - на тілі правого передпліччя в середній та нижній третинах, розмірами 3x1,5 см. і 4,5х2,5 см., синього кольору, невизначеної форми, неоднорідні; переривчасте садно - по передній поверхні правого колінного суглобу, продовженої форми, розмірами 3,5x1.5 см., вкрите бурими кірками вище рівня неушкодженої шкіри; на 5-й палець правої кисті накладена фіксуюча пов`язка.

Згідно з копією консультативного висновку від 05.11.2018 року, отриманого ОСОБА_4 в Київському міському ортопедичному центрі ендопротезування, хірургії та реабілітації про ушкодження пальців та встановлений діагноз - підшкірний розрив сухожилка розгинача 5 пальця правої кисті. Показано: консервативне лікування в спеціальній шині 6 тижнів та лікування ОСОБА_7 (2 таблетки -2 рази на день) курсом 2 місяці.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2018 року внесена заява ОСОБА_4 та відкрито кримінальне провадження № 0009369 за ознаками ч.1 ст. 125 КК України.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2018 року внесена заява ОСОБА_6 та відкрито кримінальне провадження № 0009370 за ознаками ч.1 ст. 125 КК України.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.08.2020 року внесена заява ОСОБА_1 та відкрито кримінальне провадження № 0000706 за ознаками ч.1 ст. 129 КК України.

Як вбачається з досліджених матеріалів цивільної справи №754/17443/18 за заявою ОСОБА_6 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2019р. вказану заяву було залишено без розгляду.

Відповідно до досліджених матеріалів цивільної справи №754/17447/18 за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.02.2019р. заяву ОСОБА_4 було залишено без задоволення.

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.08.2020 р. було закрито провадження у справі відносно ОСОБА_2 за відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.08.2020 р. було звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. При цьому суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

07.07.2020 р. заявницею ОСОБА_1 було подано заяву про вчинення злочину ОСОБА_2 та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З відповіді уповноваженої особи Деснянського УП ГУНП у м. Києві слідує, що зареєстровані наступні звернення ОСОБА_1 щодо протиправних дій відносно неї з боку ОСОБА_2 , а саме: 29.05.2018р., 16.10.2019р., 16.10.2019р., 18.11.2019р., 17.06.2020р., 16.07.2021р., дані заяви були розглянуті відповідно до Закону України «Про звернення громадян», за результатами перевірок складені довідки та зареєстровано до ЖЄО.

Як на підставу для задоволення даної заяви, заявниця посилалась на те, що вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу незаконних дій ОСОБА_2 .

Разом з тим докази, надані заявницею в обґрунтування заявлених вимог, не вказують на вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства та не дають підстав вважати, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення.

Так, за приписами ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Таким чином, отримавши заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення слідчий або прокурор не здійснює оцінку такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Наведене підтверджується імперативними положеннями ч.4 ст. 214 КПК України, згідно з якою відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Отже, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є підставою для початку досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення.Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що долучені письмові докази по справі, надані пояснення учасників справи у судовому засіданні, та показання допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , оглянуті в судовому засіданні витяги записів камер відеоспостереження, встановлених в приміщенні за місцем проживання учасників справи, свідчать про тривалі конфліктні взаємовідносини між сторонами з приводу користування спірною квартирою АДРЕСА_1 , що було також встановлено й рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.09.2019 р., яким було відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 .

Події, щодо яких заявниця звернулась з вказаною заявою про видачу обмежувального припису, не мають ознак систематичного характеру вчинення фізичного та психологічного насильства з боку ОСОБА_2 саме відносно заявниці. З приводу виниклих конфліктних ситуації, ухвалені відповідні судові рішення за наслідками розгляду поданих заяв.

Під час розгляду даної справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанцій не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , а також ризиків настання насильства у майбутньому. Натомість судами встановлено наявність між сторонами спору щодо користування квартирою, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї.

Твердження заявниці щодо тієї обставини, що ОСОБА_2 систематично додає до її їжі наркотичні засоби та сторонні предмети, внаслідок чого було підірвано стан її здоров`я, не підтверджені в суді належними та допустимими доказами.

У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 06.02.2020 року у справі № 753/8626/19 (відмовлено в застосуванні обмежувального припису) міститься правовий висновок щодо факту звернення особи до різних органів із підстав учинення відносно неї психологічного та фізичного насильства як підстави для видачі обмежувального припису.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства в будь-якому його прояві.

Правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що сам факт неодноразового звернення до різних органів із підстав учинення щодо неї психологічного та фізичного домашнього насильства… не підтверджує факту вчинення домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Матеріалами справи встановлено, що протягом 2021 року було зафіксовано єдине звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів, а саме 16.07.2021 р., за наслідками проведеної перевірки якого було встановлено, що виклик був направлений до ДОП Сіренко І., який в телефонній розмові з заявницею встановив, що конфлікт наразі вирішено. Допомоги працівників поліції не потребується.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й прийшов до обґрунтованого висновку про те, що між сторонами існує довготривалий конфлікт, виниклий на ґрунті користування квартирою АДРЕСА_1 , і метою звернення заявниці з вказаною заявою є виселення ОСОБА_2 з вказаного спірного житлового приміщення, що має вирішуватись в судовому порядку за зверненням особи з відповідним позовом, у зв`язку з чим суд правильно відмовив у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що витяги записів камер відеоспостереження, встановлених в квартирі за місцем проживання учасників справи, не є належними доказами, були надані заінтересованою стороною ОСОБА_2 , та є невеликим «нарізками» відео й не дають можливості встановити дійсних подій, що відбувались між сторонами, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч.ч. 1,3 ст. 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Заявницею у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не було надано належних та достовірних доказів на спростовання вказанихзаписів камер відеоспостереження.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи заяви, вони були предметом розгляду судом першої інстанції, суд дав їм належну правову оцінку й вони не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»).

При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Проскуріна Володимира Геннадійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 14 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: