Справа № 571/45/21
Провадження № 4-с/571/2/2021
УХВАЛА

іменем України

11 лютого 2021 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: судді одноособово Комзюк А.Ф., секретаря судового засідання Гордійчук Т.О., за участю представника скаржника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), боржник: ОСОБА_3 , про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинення певних дій,

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною скаргою, в якій просить скасувати постанову старшого державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного управління Міністерства юстиції (м.Львів) про закінчення виконавчого провадження, яка була прийнята 19.09.2017 у виконавчому провадженні №11624337 з примусового виконання виконавчого листа №2-132 виданого Рокитнівським районним судом Рівненської області, як неправомірну та зобов`язати Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) здійснити у виконавчому провадженні №11624337 всіх заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, зазначеного в виконавчому листі №2-132, що виданий Рокитнівським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 сукупного доходу, починаючи з 12.02.2004 р. і до її повноліття.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 посилається на те, що 04 березня 2004 року Рокитнівський районний суд Рівненської області прийняв рішення у справі №2-132 за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 сукупного доходу, починаючи з 12.02.2004 і до її повноліття.

За вказаним рішенням було видано виконавчий лист, який у встановленому законом порядку був переданий до органу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Боржник періодично частково сплачував аліменти. Оскільки така сплата була в меншому, ніж передбачено виконавчим документом, розмірі, за боржником постійно рахувалася заборгованість за аліментами.

25 вересня 2020 року вона звернулась до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі Рівненський РВ ДВС) з проханням проінформувати її про хід виконавчого провадження.

Оскільки в місячний термін з моменту надіслання звернення відповідь не надійшла, вона неодноразово телефонувала до Рівненського РВ ДВС з приводу розгляду її звернення і в другій половині листопада 2020 року отримала лист з Рівненського РВ ДВС за №51405 датований 27.10.2020.

Згідно вказаної відповіді вбачається, що виконавче провадження №11624337 з примусового виконання виконавчого листа №2-132 Рокитнівського районного суду Рівненської області про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів 19.09.2017 закінчено на підставі п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

24.11.2020 вона направила на поштову та електронну адреси Рівненського РВ ДВС письмове звернення з проханням надати копію постанови про закінчення виконавчого провадження, копію супровідного листа до вказаної постанови; копію виконавчого листа, копію останнього розрахунку заборгованості по аліментах, які просила надіслати у вигляді сканкопій на електронну адресу її представника.

Зважаючи на зволікання Рівненським РВ ДВС з наданням відповіді на попереднє її звернення, на протязі грудня 2020 року неодноразово телефонувала до відділу з метою отримання запитуваних документів. Однак, до дня звернення до суду ні на поштову адресу, ні на електронну адресу її представника копії запитуваних документів не надійшли.

В зв`язку з вказаним, змушена звертатися до суду із скаргою на рішення державного виконавця Рівненського РВ ДВС щодо закінчення виконавчого провадження виходячи із повідомлення про закінчення виконавчого провадження, що міститься у отриманій відповіді на перше її звернення.

Вважає, що рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є протиправним, оскільки станом на дату винесення оспорюваної постанови - 19.09.2017, за ОСОБА_3 існувала заборгованість за аліментами, а отже така постанова є незаконною.

Оскільки оскаржувана постанова ні наступного дня після дати її прийняття, ні на її звернення Рівненським РВ ДВС надана так і не була. Отже, з її змістом вона до дня звернення до суду так і не була ознайомлена. Таким чином, строк для оскарження такої постанови вважає не пропущеним.

04 лютого 2021 року боржником ОСОБА_3 подано заяву, згідно якої останні зазначає, що на підставі рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області видано виконавчий лист №2-132 від 04 березня 2004 року про стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 сукупного доходу, починаючи з 12 лютого 2004 року і до її повноліття. На підставі виконавчого листа державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №11624337.

19 вересня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №11624337 на підставі п.7 ч. 1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у зв`язку з досягненням дочки ОСОБА_4 повноліття.

Вважає, що скаржниця не надала доказів поважності пропуску строків оскарження постанови про закриття виконавчого провадження, передбачених ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Зазначає, що 28 вересня 2020 року скаржниця звернулася до Рівненського РВ ДВС із заявою щодо надання інформації про хід виконання виконавчого провадження №11624337 згідно виконавчого листа №2-132 від 04.03.2004 року.

Листом щодо надання інформації від 27 жовтня 2020 року за №51405 Рівненський РВ ДВС повідомив скаржницю про те, що 19 вересня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за виконавчим листом №2-132 від 04.03.2004 року, на підставі пункту 7 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

24 листопада 2020 року скаржниця звернулася до Рівненського РВ ДВС) із заявою про надання копій документів: постанови про закінчення виконавчого провадження, супровідного листа до вказаної постанови, виконавчого листа, останнього розрахунку заборгованості по аліментах.

Вважає, що наведені скаржницею причини пропуску строків оскарження постанови про закриття виконавчого провадження є не поважними, адже станом на 24 листопада 2020 року скаржниця вже знала про своє порушене право.

Посилання скаржниці на поважність пропуску строків оскарження в зв`язку з неотриманням Рівненського РВ ДВС запитуваних нею документів, зокрема копії оскаржуваної постанови є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Посилання на необізнаність щодо виконавчого провадження є суб`єктивним твердженням, адже скаржниця отримувала допомогу у відділі соціального захисту населення, про що їй стало відомо під час написання відзиву на скаргу, для цього брала довідки у відділі ДВС про стан сплати аліментів.

Тобто, до моменту звернення до суду 12 січня 2021 року скаржницею не використовувалися максимально можливі способи отримання доказів, передбачені діючим законодавством, «скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна а була дізнатися про порушення її права або свободи» для скаржниці цей перебіг розпочався з 27.10.2020 року, дня, коли скаржниці вже було відомо про її порушене право (повідомлено в листі ДВС про закриття виконавчого провадження) по 12 січня 2021 року, дня, коли скаржниця звернулася до Рокитнівського районного суду, вважаю, що скаржницею пропущено строк оскарження постанови про закриття виконавчого провадження без поважних причин.

Окрім того, з моменту закриття виконавчого провадження 19 вересня 2017 року минуло більше трьох років. Державний виконавець не може буде стягувати будь-які суми із боржника , оскільки боржник заявляє про пропуск скаржником строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України до вимог про стягнення заборгованості.

На підставі вище викладеного просить суд при розгляді скарги щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №11624337 від 19.09.2017 року та зобов`язання вчинення певних дій ОСОБА_2 відмовити повністю, у зв`язку з пропуском строків на звернення до суду із даною скаргою та застосувати при вирішенні скарги також наслідки передбачені ст.267 ЦК України, щодо сплину позовної давності про застосування якої заявляє боржник.

Представник скаржниці ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладене в скарзі та доповнив, що лист відділу ДВС від 27.10.2020 ОСОБА_2 отримала у другій половині листопада 2020 року, що підтверджується відбитком штемпеля на поштовому конверті. Оскільки копія оскаржуваної постанови скаржниці не була надіслана і зміст такої постанови їй не був відомий, 24.11.2020 остання звернулася з письмовою заявою до державного виконавця. Однак, не отримавши відповіді скаржниця звернулася до суду. Копію оскаржуваної постанови, розрахунок заборгованості по аліментах та повідомлення ОСОБА_2 отримала лише після подання скарги до суду, тому вважає, що строк звернення до суду не пропущений.

Більш того, ознайомившись зі змістом оскаржуваної постанови вважають її неправомірною, оскільки на час закінчення виконавчого провадження була заборгованість по аліментах, тому у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Також вважає посилання боржника ОСОБА_3 на трирічний строк позовної давності безпідставним та помилковим, оскільки скарга ОСОБА_2 не є спором, до якого застосовується правило змагальності сторін та строки позовної давності, визначені законом. В даному випадку має місце стадії судового контролю за виконанням рішення суду, тому строки позовної давності не можуть бути застосовані. Просить скаргу задовольнити.

Державний виконавець Рівненського районного відділу ДВС в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. 09.02.2021 до суду надіслано копії матеріалів виконавчого провадження №11624337.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. 04 лютого 2021 року від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його участі у зв`язку з віддаленістю суду. Заперечує проти задоволення скарги ОСОБА_2 із підстав викладених в його заяві.

Відповідно ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного.

Встановлено, що 04 березня 2004 року Рокитнівським районним судом Рівненської області прийнято рішення у справі №2-132 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 сукупного доходу, починаючи з 12 лютого 2004 року і до її повноліття (а.с.32).

Згідно матеріалів виконавчого провадження, 16 березня 2004 року Рокитнівським районним судом Рівненської області до Рівненської районної державної виконавчої служби надіслано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів, для виконання по територіальності (а.с.35).

24 березня 2004 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ( за заявою стягувача) про примусове виконання в/л №2-132, виданого 04.03.2004 Рокитнівським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 сукупного доходу, починаючи з 12.02.2004 і до досягнення дитиною повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).

Матеріали виконавчого провадження містять лист ВАТ «Любомирський вапняно-силікатний завод» №2045 від 29.04.2004 адресований Районному відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції, яке повідомило, що гр. ОСОБА_3 на даному підприємстві не працює, у зв`язку з чим повертають виконавчий лист за №2-132 від 6.03.2004 (а.с.37).

Крім того, матеріали виконавчого провадження містять розпорядження державного виконавця про направлення виконавчого листа №2-132 від 04.03.2004 до СГПП «Горинь», що в с.Олександрія, Рівненського району Рівненської області, для утримання коштів аліментів із заробітної плати ОСОБА_3 (а.с.38).

Згідно довідки виданої дирекцією ПСП «Горинь» «28 від 28.10.2010 встановлено, що аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_2 утримано повністю та розраховано з боржниками. ОСОБА_3 звільнений з ПСП «Горинь» 11 грудня 2009 року (а.с.39).

Інших дій спрямованих на виконання рішення суду держаним виконавцем не вжито, доказів у підтвердження повного виконання виконавчого листа №2-132 за рішенням суду про стягнення аліментів, матеріали виконавчого провадження не містять.

19 вересня 2017 року державним виконавцем Рівненського районного відділу ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.34).

Водночас, матеріали виконавчого провадження не містять належних доказів у підтвердження того, що копія оскаржуваної постанови надсилалась сторонам, а про прийняте рішення була повідомлена стягувач .

Крім того, встановлено, що отримавши у листопаді 2020 року повідомлення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, скаржник вживала всіх можливих заходів з метою отримання копію оскаржуваної постанови та розрахунку заборгованості по аліментах.

Копії оскаржуваної постанови, розрахунок заборгованості по аліментах надіслані скаржниці 11.12.2020, що підтверджується копією повідомлення Рівненського районного відділу ДВС (а.с.52).

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені: сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В силу вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Аналізом вищевикладених обставин та норм права суд вважає, що строк звернення до суду ОСОБА_2 не пропустила.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, коли існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Отже, закінчення виконавчого провадження із зазначених підстав, допускається у разі відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

Водночас, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що станом на час прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-132 виданого 06.03.2004 Рокитнівським районним судом Рівненської області (19.09.2017) заборгованість по аліментах з 28.10.2013 по 18.09.2017 складала 45918,38 гривень, що підтверджується розрахунком Рівненського районного відділу ДВС ГТУЮ У Рівненській області від 18.09.2017 (а.с.43,53).

За вказаних обставин, у державного виконавця були відсутні підстави для прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження, а посилання державного виконавця на закінчення строку виконання рішення суду є помилковим.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода наобов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

За змістом ч. 1 і 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законодавцем передбачений чіткий порядок вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Державний виконавець наділений відповідними повноваженнями, він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, такими засадами є - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому вчинення державним виконавцем дій, які визначені законом для виконання судового рішення, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Як вже було встановлено судом, що боржник ОСОБА_3 має заборгованість із виконання рішення суду про стягнення аліментів в розмірі 45918,38 грн., однак державний виконавець не зазначила про це у оскаржуваній постанові, а посилаючись на на закінчення строку виконання рішення суду, закінчила виконавче провадження.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Невиконання судового рішення протягом такого тривалого часу порушує основні засади виконавчого провадження - обов`язковості виконання рішень, розумності строків виконавчого провадження. Хоча закон і не містить поняття «розумності строків», проте зволікання у вчиненні виконавчих дій не свідчить про дотримання зазначеного вище принципу. Крім того, діяльність державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, це сукупність дій направлена на кінцевий результат - виконання судового рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18 зазначив, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого

2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судом роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналізуючи вищевикладені обставин справи та правові норми, суд дійшов висновку, що закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», не відповідає вимогам закону, а рішення державного виконавця є неправомірним.

Крім того, боржник ОСОБА_3 вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити у зв`язку з пропуском строк звернення до суду та застосувати при вирішенні скарги наслідки, передбачені ст.267 ЦК України.

Водночас, слід зазначити, що у даному випадку суд не вирішує цивільно-правовий спір про стягнення заборгованості по аліментах. Скарга на рішення державного виконавця розглядається на стадії судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили, а відтак посилання боржника на трирічний строк позовної давності та наявність підстав для застосування наслідків, передбачених ст.267 ЦК України є помилковим.

Керуючись ст.447-453 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати постанову державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 19 вересня 2017 року про закінчення виконавчого провадження №11624337 з примусового виконання виконавчого листа № 2-132 від 04.03.2004 Рокитнівського районного суду Рівненської області, неправомірною.

Зобов`язати державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) усунути порушення шляхом скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.09.2017 та здійснити у виконавчому провадженні №11624337 всіх заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-132 від 04.03.2004 Рокитнівського районного суду Рівненської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 сукупного доходу, починаючи з 12 лютого 2004 року і до її повноліття .

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 18.02.2021 р.

Суддя А.Ф.Комзюк