Провадження №2-н/463/2190/21
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

14 грудня 2021 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично надані послуги газопостачання в розмірі 8 305,52 грн., інфляційних втрат в розмірі 944,78 грн. та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 376,61 грн.,

встановив:

Заявник ТОВ «Львівгаз збут» звернувся до Личаківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично надані послуги газопостачання в розмірі 8 305,52 грн., інфляційних втрат в розмірі 944,78 грн. та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 376,61 грн.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку, що слід відмовити у видачі судового наказу виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

Як вбачається з інформації наданої відповідним органом реєстрації місця перебування та місця проживання особи, боржник ОСОБА_1 не значиться зареєстрованою за вказаною заявником адресою і при цьому, не вказано будь-якого іншого місця реєстрації боржника в межах Львівської області.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

У зв`язку з наведеним слід відмовити у видачі судового наказу.

В свою чергу, вважаю невірним твердження про можливість розгляду заяви про видачу судового наказу за місцем знаходження нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності.

Так, згідно ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Правила загальної підсудності визначені у статті 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

При цьому, за змістом п. 7 ч. 1 ст. 162 ЦПК України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Отже, в порядку наказного провадження проводиться розгляд справ щодо яких презюмується відсутність спору.

Під час розгляду цивільної справи № 646/8916/17 (постанова від 27.03.2019) Верховний Суд вказав, що позови що виникають з приводу нерухомого майна це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Таким чином, правила виключної підсудності стосуються випадків, коли відносно нерухомого майна триває спір, вирішення якого можливе виключно за наслідками розгляду справи по суті, а відтак, ці правила не можуть застосовуватись до заяв наказного провадження, де розгляд справи по суті не відбувається та презюмується відсутність спору.

Вказане пояснюється особливим порядком розгляду справ наказного провадження, де боржник не повідомляється про розгляд справи, однак йому забезпечується право перегляду цього судового рішення. Власне, саме з метою спрощення реалізації цього права справи наказного провадження розглядаються лише за правилами загальної підсудності, тобто за місцем реєстрації боржника.

Керуючись ст. ст. 27, 162, 165 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично надані послуги газопостачання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Леньо С. І.