Провадження №22-ц/812/1960/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 грудня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

за участі: представника позивача Степаніциної І.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №488/1526/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Корабельний районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Селіщевої Лариси Іванівни у приміщенні цього суду 26 серпня 2021 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , Комунальне підприємство ДЄЗ «Океан», Комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», Корабельний районний відділ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-вишукувальний центр будівельних конструкцій», Управління архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, про зобов`язання особи, яка здійснила самочинне будівництво, здійснити перебудову,

у с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року Адміністрація Корабельного району Миколаївської міської ради (далі Адміністрація району) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , Комунальне підприємство ДЄЗ «Океан», про зобов`язання особи, яка здійснила самочинне будівництво, здійснити перебудову.

Позов мотивований тим, що відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_1 . Власницею сусідньої квартири АДРЕСА_2 у цьому ж багатоквартирному житловому будинку є ОСОБА_2 . Після проведеної перевірки за зверненням ОСОБА_2 у 2014 році позивачем було виявлено факт приєднання відповідачкою частини місця загального користування (тамбуру), площею 1,8 кв.м, до належної їй квартири АДРЕСА_3 на відстані 0,20 м від входу до квартири АДРЕСА_2 . Внаслідок цього ОСОБА_2 , яка не надавала згоди на таке приєднання, створені перешкоди у користуванні усією площею коридору загального користування, а також перешкоди вільному відкриттю вхідних дверей до її квартири. Позивач також зазначив, що за порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями та самовільне перепланування квартири, відповідачка 17 вересня 2014 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП штраф 51 грн. Крім цього, 25 листопада 2014 року відповідачці було направлено лист-попередження про усунення порушень містобудівного законодавства та запропоновано добровільно виконати роботи з демонтажу перегородки та привести коридор загального користування (тамбур) до попереднього стану у термін до 01 січня 2015 року. 19 вересня 2014 року відповідачка звернулася до позивача щодо оформлення самовільно виконаної реконструкції квартири АДРЕСА_1 за рахунок внутрішнього перепланування та приєднання частини коридору загального користування. Після розгляду цього звернення відповідальною особою Адміністрації району 30 вересня 2014 року було направлено лист-роз`яснення відповідачці про те, що відповідно до Тимчасового переліку документів, необхідного для підготовки розпорядження про прийняття експлуатацію переобладнаних та перепланованих квартир, виконаних без дозволу, розробленого до п.4.9.8 Положення про адміністрацію Корабельного району Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 21 квітня 2011 №5/3 (зі змінами та доповненнями від 12 грудня 2013 р. №36/2), у разі оформлення внутрішнього перепланування та приєднання частини коридору загального користування необхідно надати погодження власника суміжної квартири. У зв`язку з цим та враховуючи зустрічне звернення власниці суміжної квартири 74 ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо конфліктної ситуації в користуванні спільним тамбуром, відповідачці повідомлено про необхідність надання погодження від ОСОБА_2 . Але станом на 08 квітня 2015 р. відповідачем погодження ОСОБА_2 не надано.

Посилаючись на викладене і неможливість в позасудовому порядку врегулювати вказаний спір, позивач з урахуванням наданих уточнень, просив зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок провести відповідну перебудову у коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , шляхом знесення перегородки та перенесення вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , розміщених на площі 1,8 кв.м у коридорі загального користування, та зобов`язати привести коридор загального користування до стану, що передував порушенню.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2017 року за клопотанням представника позивача до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних позовних вимог щодо предмету спору, були залучені Комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП ММБТІ), Корабельний районний відділ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (далі - ГУ ДСНС у Миколаївській області), Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-вишукувальний центр будівельних конструкцій» (далі - ТОВ Науково-вишукувальний центр будівельних конструкцій), Управління архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідачки у судовому засіданні заперечувала проти позову через його необґрунтованість та пояснила, що реконструкція квартири, що належить відповідачці, була здійснена ще у 1999 році і це було здійснено зі згодою попередніх власників квартири АДРЕСА_2 . На час здійснення реконструкції були отримані позитивні висновки від компетентних органів, і відповідач неодноразово зверталась до позивача з приводу дозволу на перепланування, проте через спір з ОСОБА_2 такий дозвіл не був отриманий.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити і пояснила, що вона придбала квартиру АДРЕСА_4 у 2012 році і на той час реконструкція квартири АДРЕСА_3 вже була проведена. Проте попередні власники квартири АДРЕСА_2 не надавали згоди на таку реконструкцію та зменшення площі тамбуру, що перебуває у їх спільному користуванні, та не попереджали її про реконструкцію. Також ОСОБА_2 вказала, що через самочинне перепланування двері її квартири не можуть відкриватися у повному обсязі, що створює їй незручності.

Представники третіх осіб без самостійних вимог - ГУ ДСНС у Миколаївській області, Управління ДАБК Миколаївської міськради підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник третьої особи без самостійних вимог КП ДЕЗ «Океан» у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. У матеріалах справи наявна заява представника третьої особи про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники третіх осіб без самостійних вимог КП ММБТІ та ТОВ Науково-вишукувальний центр будівельних конструкцій у судове засідання не з`явилися, були повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв від них до суду не надходило.

Рішенням Корабельного районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2021 р. позовні вимоги Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради задоволені.

Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок демонтувати самовільно встановлені вхідні двері від квартири АДРЕСА_3 , розміщені на площі 1,8 кв.м у коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , та перенести їх відповідно до правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі у 2270 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що погодження ОСОБА_2 щодо перепланування квартири за рахунок коридору загального користування відповідачка до своєї заяви про оформлення такого перепланування не надала, натомість остання - власниця суміжної квартири, звернулась до Миколаївської міськради з приводу самочинного захоплення відповідачкою частини тамбуру загального користування та неможливість вирішити виниклий конфлікт. Після цього було проведено комісійне обстеження, за наслідками якого складений акт від 20 серпня 2014 р. та зафіксовано відсутність дозволу та проектної документації на приєднання відповідачкою до своєї квартири частини тамбуру загального користування, а також влаштування з боку загальних вхідних дверей вбудованої шафи для господарських потреб.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_1 самочинно приєднала до належної їй квартири АДРЕСА_1 частину тамбуру загального користування площею 1,8 кв.м, внаслідок чого загальна площа квартири збільшилася до 70 кв.м замість загальної площі у розмірі 68,2 кв.м, яка вказана у правовстановлюючому документі на цю квартиру свідоцтві про право власності на житло від 04 липня 2003 року. Такі дії відповідачки суперечать вимогам діючого законодавства та зробили неможливим доступ інших мешканців будинку, зокрема, ОСОБА_2 , до усієї площі приміщення загального користування тамбуру, що є підставою для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, вимог статті 263 ЦПК України, судом надано помилкову оцінку обставинам справи, а тому просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 19 травня 2016 р. до суду подано клопотання представником відповідачки про виклик свідків до судового засідання, яке судом першої інстанції не було розглянуто. Крім того, за клопотанням представника відповідача у справі призначена та проведена судова будівельно-технічна експертиза, висновок якої знаходиться в матеріалах справи, судом першої інстанції прийнято процесуальне рішення про виклик до судового засідання судового експерта Лесків С.А. для дачі пояснень щодо висновку судової експертизи, але судовий експерт у судовому засіданні не опитаний. Судовим експертом було встановлено, що при одночасному відкриванні вхідних дверей квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 спостерігається часткове перекривання на 0,5 м. дверного прорізу квартири АДРЕСА_3 , при цьому доступ до квартири АДРЕСА_2 перешкод не утворює. Також апелянт зазначає, що згідно проектної документації багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_5 на поверсі, де розташовані квартири апелянта та третьої особи ОСОБА_2 також розташовані квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 . Апелянтом за власний рахунок в коридорі загального користування була встановлена перегородка та коридор загального користування був поділений на два тамбура, в кожному тамбурі по дві квартири. Проте, власники вказаних квартир до участі у справі залучені не були. До того ж, ОСОБА_1 вказує, що сам факт недотримання нею певних регламентуючих норм, правил, інструкцій тощо не може бути безумовною підставою для задоволення позову за відсутності доказів порушення суб`єктивних прав ОСОБА_2 . Апелянтом отримані висновки Управління містобудування та архітектури, КП ДЄЗ «Океан» та Науково-дослідного центу «Будівельних конструкцій», якими встановлено відсутність з боку апелянта порушень будівельних норм та правил при реконструкції та приєднання частини коридору загального користування (тамбуру). Позивачем всупереч статті 81 ЦПК України не надано суду першої інстанції жодного доказу порушення права ОСОБА_2 реконструкцією квартири АДРЕСА_3 та доказів того, що вказана реконструкція несе небезпеку її життю та здоров`ю або життю та здоров`ю позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу Адміністрація Корабельного району Миколаївської міської ради просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивований тим, що судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, оскільки відповідачка самовільно провела перепланування, внаслідок якого приєднала до належної їй квартири частину приміщення загального користування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 липня 2003 року (том 1, а.с. 76-77). Згідно вказаного свідоцтва вказана квартира має загальну площу 68,20 кв.м. Така ж сама загальна площа квартири відповідачки зазначена в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (том 1, а.с. 132).

Квартира АДРЕСА_2 у цьому ж багатоквартирному житловому будинку належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09 серпня 2012 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко С.В. за реєстровим № 889. Загальна площа цієї квартири 53,30 кв.м., житлова площа 30,70 кв.м (том 2 а.с. 14-15).

Згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , який виготовлений Миколаївським МБТІ станом на 21 серпня 2014 року, за рахунок самочинної реконструкції та приєднання частини коридору загального користування площею 1,8 кв.м загальна площа цієї квартири збільшена та становить 70,0 кв.м. (том 1, а.с. 67-69).

Такі обставини підтверджуються також відповіддю Миколаївського МБТІ за № 2-1063 від 21 серпня 2014 року (том 1, а.с. 20).

У вересні 2014 року відповідачка ОСОБА_4 зверталася до Адміністрації Корабельного району з приводу оформлення здійсненого нею самочинного переобладнання належної їй квартири із приєднанням частини тамбуру загального користування (том 1, а.с. 12). При цьому погодження на таке переобладнання власниці сусідньої кватири ОСОБА_2 відповідачка до своєї заяви не надала, натомість ОСОБА_2 звернулась до Миколаївської міської ради з приводу самочинного захоплення відповідачкою частини тамбуру загального користування та неможливість вирішити виниклий конфлікт (том 1, а.с. 30).

Після цього було проведено комісійне обстеження, за наслідками якого складений акт від 20 серпня 2014 року (том 1, а.с. 25) та зафіксовано відсутність дозволу та проектної документації на приєднання відповідачкою до своєї квартири частини тамбуру загального користування, а також влаштування з боку загальних вхідних дверей вбудованої шафи для господарських потреб.

Постановою адміністративної комісії при Адміністрації Корабельного району Миколаївської міськради за № 120 від 17 вересня 2014 року відповідачка ОСОБА_5 була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 150 КУпАП, - за самовільне перепланування у квартирі та порушення Правил користування приміщеннями житлових будинків, на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн. (том 1, а.с. 27-29). Дана постанова відповідачкою не оскаржувалась та набрала законної сили.

В подальшому позивачем на адресу відповідачки був направлений лист-попередження від 25 листопада 2014 року (том 1, а.с. 21), яким відповідачку було зобов`язано самостійно демонтувати перегородку та привести самовільно зайняту частину тамбуру у придатний для сумісного використання стан, а також вирішити питання щодо спільного користування вбудованою шафою для господарських потреб у строк до 01 січня 2015 року.

Вирішуючи справу, суд виходив з доведеності позовних вимог щодо здійснення ОСОБА_1 самочинного перепланування квартири за рахунок приєднання частини тамбуру загального користування, площею 1,8 кв.м, та порушення внаслідок чого прав власниці сусідньої квартири, та вважав, що є підстави для розгляду позовних вимог в порядку цивільного провадження.

Колегія суддів вважає, що суд помилково вирішив спір в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 19 ЦПК України у редакції, чинній на час вирішення справи судом апеляційної інстанції.

Пункт 1 частини 1 статті 3 КАС України у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, визначав термін «справа адміністративної юрисдикції» як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень».

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 17 КАС України у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори за зверненням суб`єкта владних повноважень.

Так само вказано у пункті 5 частини 1 статті 19 КАС України у редакції, чинній на час вирішення справи судом апеляційної інстанції, - юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

За змістом пункту 5 частини 4 статті 50 КАС України у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, зокрема, шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації (пункт 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Контроль за дотриманням містобудівного законодавства є одним з головних напрямів містобудівної діяльності (абзац 14 статті 2 Закону України «Про основи містобудування» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, здійснення вказаного контролю у сфері містобудівної діяльності повноважними органами є управлінською діяльністю.

Державний контроль у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування (частина 1 статті 24 Закону України «Про основи містобудування» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами (абзац 11 статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Виконавчі органи міських рад належать до уповноважених органів містобудування та архітектури (абзац 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 9 цього ж Закону реконструкція об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (частина 3 статті 13 зазначеного Закону).

До відання виконавчих органів міських рад, зокрема, належать делеговані повноваження зі здійснення контролю за технічним станом, використанням та утриманням об`єктів нерухомого майна усіх форм власності (підпункт 2 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), а також здійснення контролю за використанням житлового фонду (підпункт 5 пункту «б» вказаної статті).

Вказані делеговані повноваження конкретизовані у ЖК УРСР. Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 15 та частини 1 статті 30 цього Кодексу виконавчі органи міських рад у межах і в порядку, встановлених законодавством, на території міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду; керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні ради.

Такий державний контроль має завданням забезпечити додержання всіма суб`єктами, зокрема, правил користування житловим фондом і утримання його в технічно справному стані (стаття 29 ЖК УРСР).

Стаття 152 ЖК УРСР і пункт 1.4.1 Правил утримання жилих будинків і прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачають, що дозвіл на переобладнання і перепланування приміщень у жилих будинках видає виконавчий комітет місцевої ради відповідно до законодавства.

Отже, до компетенції виконавчих органів міських рад у сфері містобудування належать забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій (підпункт 3 («б») частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; абзац 9 частини 1 статті 14 Закону України «Про основи містобудування» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

З питань делегованих повноважень, передбачених підпункт «б» частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчі органи сільських, селищних, міських рад підконтрольні відповідним органам виконавчої влади (частина 4 статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 4.9.3., 4.9.4., 4.9.7., 4.9.8. Положення про адміністрацію Корабельного району Миколаївської міськради, яке затверджено рішенням Миколаївської міськради № 36/2 від 12 грудня 2013 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин і на час звернення позивача до суду із даним позовом), до повноважень адміністрації входили: видання розпоряджень про дозвіл на переобладнання і перепланування жилих будинків (квартир), що належить громадянам на праві приватної власності, та жилих і нежилих приміщень у жилих багатоквартирних будинках (гуртожитках) на підставі позитивних висновків відповідних органів; видання розпоряджень про дозвіл на переобладнання та перепланування квартир, кімнат у гуртожитках без внесення змін у несучі конструкції, улаштування балконів та лоджій без додаткового надання земельної ділянки (з метою поліпшення житлових умов у багатоквартирних житлових будинках) на підставі позитивних висновків управління містобудування та архітектури Миколаївської міськради та відповідних служб згідно з чинним законодавством; підготовка матеріалів до суду щодо знесення самовільно побудованих будівель і споруд, у разі відхилення від існуючого проекту та порушення будівельних норм і правил; видання розпоряджень про прийняття в експлуатацію переобладнаних та перепланованих квартир, що належать громадянинові на праві приватної власності, жилих і нежилих приміщень у жилих багатоквартирних будинках (гуртожитках), у тому числі, виконаних без отримання дозволу, на підставі позитивних висновків відповідних органів.

За такого Адміністрація Корабельного району Миколаївської міськради є виконавчим органом Миколаївської міськради, до компетенції якої належить розгляд та вжиття заходів реагування щодо фактів самочинного будівництва.

Згідно частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).

Відповідно до частини 7 статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову .

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Як вбачається з матеріалів справи, Адміністрація Корабельного району Миколаївської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила зобов`язати відповідачку за власні кошти провести перебудову у коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 шляхом знесення перегородки та перенесення вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , розміщених на площі 1,8 кв.м у коридорі загального користування та зобов`язати привести коридор загального користування до стану, що передував порушенню, у зв`язку з невиконанням у добровільному порядку вимоги позивача, викладеної у листі-попередженні від 25 листопада 2014 року, а також попереднє притягнення відповідачки до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Зі змісту позову вбачається, що звертаючись до суду з позовом про знесення об`єкту самочинного будівництва, позивач мотивує такий позов порушеннями відповідачкою містобудівних норм і правил, суб`єкт владних повноважень діє з метою захисту прав та інтересів від можливих порушень прав третьою особи - ОСОБА_2 та з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил, а не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів.

Враховуючи наведене, зокрема суб`єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, характер спору, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір є публічно-правовим, а тому вирішення даного спору у відповідності до норм КАС України віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначений правовий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 520/10754/14-ц, від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11, від 11 квітня 2019 року у справі № 161/14920/16-а, від 22 квітня 2019 року у справі № 1527/14472/12, від 19 червня 2019 року у справі № 904/4713/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 462/348/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 462/4783/16-ц.

Суд першої інстанції вказані положення закону, наведену правову позицію Верховного Суду не врахував, а тому помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, тоді як спір підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З наведених мотивів, оскаржуване рішення суду слід скасувати, а провадження у справі - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення для вирішенням даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Оскільки клопотань про повернення судового збору на час постановлення даної ухвали відсутні, це питання колегією суддів не вирішується.

Керуючись статтями 255, 367, 368, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 серпня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , Комунальне підприємство ДЄЗ «Океан», Комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», Корабельний районний відділ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-вишукувальний центр будівельних конструкцій», Управління архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, про зобов`язання особи, яка здійснила самочинне будівництво, здійснити перебудову закрити.

Роз`яснити Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради право на звернення для вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 15 грудня 2021 року