Справа № 2-616/11
Провадження № 4-с/761/388/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Пономаренко Н.В., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича про визнання протиправним та скасування рішення, викладеного у формі листа, скасування заборони у користування майном та призначення зберігачем квартири, -

в с т а н о в и в:

30.11.2021 представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Воробей Є.В. звернувся із даною скаргою до Шевченківського районного суду м. Києва, яка згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2021, передана в провадження судді Пономаренко Н.В.

По суті заявлених вимог скаржник просить суд:

1)Визнати протиправним та скасувати рішення Заступника директора Департаменту - Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю., викладене у формі листа № 104015//20.1 від 05.11.2021 року.

2) Скасувати заборону у користуванні майном, викладену в Акті опису й арешту майна від 09 вересня 2015 року, а саме заборону у користуванні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) квартирою АДРЕСА_1 , та належить йому на праві приватної власності;

3) Призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зберігачем квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу скарги, якою, в разі обґрунтованості, визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Так, приписами ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В свою чергу, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

При цьому, вимогами 122-124 ЦПК України встановлено порядок обчислення процесуальних строків.

Нормами ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, вказана скарга надійшла до суду та зареєстрована 30.11.2021 року за вх. №111077, однак згідно дати оформлення відправки поштової кореспонденції скарга направлена до суду 24.11.2021.

Водночас, в розумінні вищенаведених норм матеріального та процесуального права, десятиденний строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження обчислюється з моменту, коли сторона виконавчого провадження дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19, зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду.

Так, в обґрунтування того, що вказану скаргу подано в межах строку, скаржник зазначає, що 16 листопада 2021 року представником боржника отримано відповідь від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції У країни на свою заяву від 27.10.2021 року за вих. № 394 (лист № 104015//20.1 від 05.11.2021 року) (надалі - Оскаржуване рішення). День подання даної скарги 24.11.2021 року.

Разом із тим, безпосередньо із вказаного змісту скарги вбачається, зокрема, що :

-14 червня 2012 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 33052396 з примусового виконання виконавчого листа № 2-616/11, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 15.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 (надалі - Боржник) на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (надалі - Стягувач) заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 121355,74 дол. США. що еквівалентно 16 146 487,08 грн. (копія виконавчого листа додається).

-19 листопада 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (копія постанови додається).

-09 вересня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є., в рамках виконавчого провадження № 33052396 та на підставі постанови від 19 листопада 2014 року при проведенні виконавчої дії, було складено Акт опису й арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 та належить Боржнику на праві приватної власності (надалі - Квартира).

-Також при складенні акту опису й арешту майна. 09.09.2015 року, державний виконавець встановив Боржнику заборону на користування та відчуження описаною Квартирою та передав її на зберігання представнику стягувана ОСОБА_2 (копія акту опису та арешту майна додається).

-Матеріали виконавчого провадження № 33052396 містять Висновок про вартість Квартири від 24.09.2015 року (додається), проте на даний час державною виконавчою службою Квартира не реалізована.

-Матеріали виконавчого провадження № 33052396 містять лист Зберігача майна ОСОБА_2 від 26.02.018 №3227/4/28-1 (додається) про заміну зберігача майна у зв`язку із неможливістю подальшого виконання ним обов`язків зберігача з 07.03.2018 року та відмову від їх виконання.

В даному випадку слід окремо зазначити, що у вказаній скарзі боржник не вказує про свою необізнаність до жовтня 2021 року про наявне виконавче провадження згідно виконавчого листа №2-616/11, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 15.03.2012.

Таким чином, зі змісту скарги вбачається, що про порушення вказаних в скарзі своїх прав скаржник дізнався ще в 2014-2015 роках, а щодо наявності заяви про заміну зберігача майна в 2018, тобто задовго до звернення із заявою від 27.10.2021 до заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю., який, в свою чергу, надав відповідь в оскаржуваному наразі листі (яке визначено в скарзі як «рішення Заступника директора Департаменту - Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю., викладене у формі листа № 104015//20.1 від 05.11.2021 року»).

При цьому, зі змісту заяви скаржника, на який отримано відповідь, а саме лист № 104015//20.1 від 05.11.2021 року, вбачається, що у вказаному зверненні до суб`єкта оскарження містяться обґрунтування та вимоги як і у даній скарзі щодо скасування заборони у користуванні майном, викладену в Акті опису й арешту майна від 09 вересня 2015 року, а саме заборону у користуванні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) квартирою АДРЕСА_1 , та належить йому на праві приватної власності; передати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на зберігання квартиру АДРЕСА_1 , про що винести відповідну постанову.

Отже, як у зверненні до заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича, так і у вказаній скарзі, боржник у виконавчому провадженні оскаржує виконавчі дії, які вчинялись ще в 2014-2015 роках, або не вчинялись в 2018 році в межах виконавчого провадження №33052396, відкритого 14.06.2012 на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 15.03.2012 №2-616/11.

Таким чином, на день звернення заявника до суду із вказаною скаргою, сплинув десятиденний строк, встановлений ст. 449 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні скарги до суду є імперативним правилом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Отже, беручи до уваги обізнаність скаржника - сторони виконавчого провадження в строк, що значно перевищує 10 днів з часу звернення до заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. про обставини, викладені в скарзі, суд прийшов до висновку, що, оскільки строк на вчинення процесуальної дії сплинув, а клопотання про поновлення вказаного строку не подано, вказана скарга підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє ініціатора скарги можливості повторно звернутися до суду з вказаною скаргою, одночасно подавши клопотання про поновлення строку для звернення до суду.

При цьому, суддя вважає за можливе залишити заяву без розгляду на стадії прийняття її до розгляду, що відповідає положенням ст.ст. 13, 126 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та узгоджується з позиціями, висловленими в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 13, 20, 126, 186, 259-261, 449 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_1 на дії заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича про визнання протиправним та скасування рішення, викладеного у формі листа, скасування заборони у користування майном та призначення зберігачем квартири, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: