Ухвала

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 308/13290/18

провадження № 61-8124 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - адвокат Мельник Ярослав Юрійович;

відповідач - ОСОБА_2 ;

представник відповідача - ОСОБА_3 ;

треті особи: ОСОБА_4 , житлово-будівельний кооператив «Юність», відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 березня 2020 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , житлово-будівельний кооператив «Юність» (далі - ЖБК «Юність»), відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 27 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - ВАТ «Кредобанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»), та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 83/19-18-2008, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 52 000 дол. США зі строком користування до 27 серпня 2028 року та сплатою процентів згідно умов договору.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27 серпня 2008 року між банком, ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку банку.

Вказувала, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 листопада 2011 року, яке набрало законної сили, солідарно стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (фінансового поручителя) на користь ПАТ «Кредобанк» 481 843,22 грн заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 83/19-18-2008 та судові витрати.

29 листопада 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції») укладено договір факторингу, за яким відбулося відступлення (купівля-продаж) права вимоги за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 83/19-18-2008, а 16 грудня 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки, за умовами якого до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» перейшли права та обов`язки ПАТ «Кредобанк» за договором іпотеки.

15 лютого 2013 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду замінено стягувача з ПАТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2п-2649/11, виданого 22 листопада 2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про солідарне стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь банку кредитної заборгованості.

Вказувала, що станом на 07 листопада 2017 року заборгованість ОСОБА_4 перед стягувачем склала 2 619 014,17 грн.

13 грудня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» (далі - ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп»), який є правонаступником ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», та ОСОБА_1 укладено договори про відступлення права вимоги за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 83/19-18-2008 і договором іпотеки. Отже, новим іпотекодержателем і обтяжувачем квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_1 .

Вказувала, що за умовами договору іпотеки іпотекодержатель має право за рахунок предмету іпотеки на власний розсуд звернути стягнення на предмет іпотеки, продати від свого імені чи прийняти у власність. Оскільки заборгованість ОСОБА_4 перед новим кредитором та іпотекодержателем - ОСОБА_1 , не погашена, нею прийнято рішення звернути стягнення на предмет іпотеки.

20 грудня 2017 року на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_4 було направлено повідомлення-вимогу про сплату кредитної заборгованості у розмірі 2 619 014,17 грн, яка залишена без реагування.

Згідно з інформацією ЖБК «Юність» від 12 липня 2018 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та фактично проживає ОСОБА_2 , якій 21 серпня 2018 року було надіслано повідомлення-вимогу про звільнення житлового приміщення у добровільному порядку. Проте від отримання поштової кореспонденції ОСОБА_2 ухиляється.

Вказувала, що факт реєстрації і проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі обмежує її право як іпотекодержателя.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2019 року у складі судді Іванова А. П. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , який не пред`являв до ОСОБА_2 вимогу про виселення та звільнення вказаної жилої площі, а наявність лише зареєстрованого обтяження на це нерухоме майно за ОСОБА_1 не дає їй права звертатися до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 10 березня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мельника Я. Ю. задоволено.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2019 року скасовано, й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до пунктів 18.1., 18.4., 18.5.1.,18.5.2. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку, укладеного 27 серпня 2008 року між ОСОБА_2 ОСОБА_4 і банком, останній у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Банку як іпотекодержателя. У випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки покупець передає у власність банку предмет іпотеки; рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається банком одноосібно. У випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки банк має від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених законом України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що у спірних правовідносинах правами та обов`язками банку за вказаним договором наділена ОСОБА_1 .

Заборгованість перед новим кредитором - ОСОБА_1 ОСОБА_4 не погасив.

Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_1 , як новий кредитор та іпотекодержатель майна, направила ОСОБА_2 повідомлення-вимогу про своє рішення звернути стягнення на предмет іпотеки та про необхідність звільнити квартиру в добровільному порядку, однак таке залишено було без реагування.

Встановивши, що всупереч взятим на себе договірним зобов`язанням квартиру ОСОБА_2 не звільнила і з 27 серпня 2008 року без будь-яких правових підстав продовжує у ній проживати, врахувавши, що на момент розгляду справи в апеляційній інстанції ОСОБА_1 зареєструвала право власності на іпотечне майно та є фактичним його власником, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач, як іпотекодержатель та юридичний власник майна, несе певні обмеження своїх прав у зв`язку з недобросовісною поведінкою ОСОБА_2 , тому такі підлягають судовому захисту у спосіб, обраний позивачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 березня 2020 року й залишити в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2019 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 308/13290/18 із Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції грубо порушено вимоги статті 367 ЦПК України, оскільки у суді апеляційної інстанції позивач змінив правову підставу позову, зокрема, послався на те, що ОСОБА_1 є фактичним власником іпотечного майна, а тому реєстрація і проживання ОСОБА_2 у належній вже їй квартирі грубо порушує права власника. З урахуванням цих обставин апеляційним судом скасовано законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про виселення відповідача із спірної квартири.

При цьому, апеляційним судом не надано належної оцінки тій обставині, що спірна квартира лише частково була придбана за кредитні кошти, що виключає можливість виселення відповідача із займаного приміщення без надання іншого житла.

Також суд апеляційної інстанції залишив поза увагою той факт, що позивач набуваючи спірне майно у власність, була обізнана про наявність обтяжень та речових прав осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, а отже, мала можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість. Практика Верховного Суду свідчить про те, що при застосуванні статті 109 ЖК Української РСР судам слід дотримуватись балансу прав та інтересів у спірних правовідносинах і за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке надається відповідачу, у позові про виселення слід відмовити. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою той факт, що відповідач є пенсіонеркою, іншого житла не має і проживала у даній квартирі на законних підставах: спочатку як власник квартири, а згодом - як член сім`ї нового власника - ОСОБА_4 .

Крім того, посилаючись на те, що у спірних правовідносинах ОСОБА_1 є правонаступником ВАТ «Кредобанк», суд апеляційної інстанції залишив поза увагою і той факт, що позивач на підтвердження свого права як нового кредитора за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 83/18-18-2008 та іпотекодержателя іпотечного майна надала лише договори від 13 грудня 2017 року про відступлення прав вимоги, укладеними між нею та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп». Проте, матеріали справи не містять доказів переходу прав вимоги за вказаними договорами від ВАТ «Кредобанк» до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», що ставить під сумнів правомірність вимог позивача як кредитора та іпотекодержателя в цілому.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2020 року представник ОСОБА_1 - Мельник Я. Ю. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що доводи скарги є безпідставними, а оскаржуване судове рішення є мотивованим, законним й ґрунтується на належних та допустимих доказах, судом апеляційної інстанції вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин. Зазначав, що належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 є членом сім`ї ОСОБА_4 у матеріалах справи відсутні, а докази переходу прав вимоги за вказаними договорами від ВАТ «Кредобанк» до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» позивач не мала змоги надати, оскільки не була стороною цих правочинів.

Позиція Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року справу № 346/1305/19 (провадження № 61-145св20) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукий О. В., про звільнення майна з-під арешту за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції зазначив, що існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосочної практики, з урахуванням наявності взаємовиключних підходів, у спорах щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами фізичній особі, для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень, а тому справа містить виключну правову проблему і її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

17 грудня 2020 року зазначеній справі присвоєно № 14-181цс20 та передано судді-доповідачу Гудимі Д. А.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2020 року справу № 14-181цс20 прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на 26 січня 2021 року, перенесено на 09 березня 20201 року.

Судове рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, оскільки договори відступлення права вимоги за кредитним договором та договорам іпотеки укладені з фізичною особою. При цьому перед Великою Палатою Верховного Суду поставлено процесуальне питання про відступлення від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16 цс 20).

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , житлово-будівельний кооператив «Юність», відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про виселення до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукий Олег Васильович, про звільнення майна з-під арешту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович