Справа № 462/6497/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 лютого 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мруць І.С.

за участю секретаря судового засідання Бардійовської І.Р.

справа № 462/6497/20

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

за участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

встановив:

позивач 19 жовтня 2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 03 серпня 2016 року на користь ОСОБА_2 на утримання доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дітьми повноліття, до 1/8 частки з усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що розмір аліментів, який з нього стягується, ставить його в скрутне матеріальне становище. Зазначає про погіршення стану його здоров`я, що потребує для лікування значних додаткових витрат, значне зменшення його працездатності, зменшення розміру заробітної плати. Додає, що на час прийняття рішення щодо розміру аліментів суд виходив з того, що він зможе сплачувати такі у розмірі 1/3 частини заробітку, та не взяв до уваги його докази щодо стану його здоров`я. Проблеми зі здоров`ям виникли у нього ще у 2002 році. Також зазначає, що пандемія коронавірусу, карантинні обмеження, ріст цін негативно вплинули на його стан здоров`я та матеріальний стан. Все разом обмежує сплату аліментів.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 04.11.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 19.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

14.01.2021 року позивачем подано до суду позовну заяву, яка фактично є уточненням позовних вимог. У ній позивач просить суд, зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 03.08.2016 року, до 30-50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами з 01.09.2019 року по січень 2021 року включно, відстрочити виконання судового рішення строком на два роки з моменту набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та уточненій позовній заяві. Наголосив на тому, що йому потрібні кошти, щоб відновити здоров`я, бути працездатним та допомагати дітям.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 додав, що позивач не відмовляється платити аліменти. Навпаки, він хоче лікуватися, щоб заробляти більше.

Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про місце, дату та час судових засідань неодноразово повідомлялася повістками, телефонограмами та через оголошення на сайті судової влади. Відзиву на позов не подала.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 03 серпня 2016 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Львова, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його прибутку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 червня 2015 року до досягнення їх повноліття (а.с.5).

Крім цього, рішенням суду встановлено наступне.

«Суд не приймає до уваги посилання відповідача про витрату коштів на лікування, як на підставу своїх заперечень, оскільки вважає, що відповідач ОСОБА_1 повинен виконувати свій батьківський обов`язок, і стан здоров`я та матеріальне становище дозволяють йому це робити. Крім того, враховує, що за вимогами СК у відповідача в разі визнання його непрацездатним в майбутньому, виникне право звернутися до суду з вимогами про зменшення розміру призначених аліментів.»

Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося, набрало законної сили, є чинним та підлягає виконанню.

Старшим державним виконавцем Залізничного відділу ДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області 30.05.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №462/4527/15-ц, виданого Залізничним районним судом м.Львова 17.05.2017 року про стягнення аліментів відповідно до згаданого рішення суду (а.с.6).

Сторонами не заперечується, що вони є батьками дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з матір`ю, що позивач підтвердив у судовому засіданні.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов`язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Також, відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

На підтвердження свого стану здоров`я позивачем суду надано наступні документи: копії виписок із медичної карти хворого від 21.08.2015 року, від 06.04.2016 року, від 10.07.2018 року, у яких встановлено діагноз - ускладнений остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, інтраспінальна кила з компресією корінця, з вторинним лівобічним ішіорадикулітом, корінцевим синдромом, м`язево-тонічним синдромом з порушенням функції хребта, ходи, від 10.07.2018 року, у якій встановлено діагноз - ускладнений остеохондроз поперекового відділу хребта, із килою, протрузіями, із лівобічним ішіорадикулоневритом, із больовим синдромом, в ст. підгострій. Синдром вегетативної дисфункції із депресивним синдромом, із соматизацією (а.с.7-9); результати обстеження МРТ поперекового відділу хребта від 31.10.2015 року, яким встановлено остеохондроз поперекового відділу хребта, лістез, протрузії міжхребцевих дисків, кила диску з стенозом між хребцевого отвору та компресією лівого нервового корінця. Кила Шморля (а.с.10); результати обстеження МРТ шийного відділу хребта від 22.08.2019 року, яким встановлено дегенеративні зміни шийного відділу хребта,спондильоз, протрузії між хребцевих дисків із звуженням просвітку хребтового каналу (а.с.11); виписку із медичної карти хворого від 12.08.2020 року, від 28.10.2020 року, від 28.08.2020, у яких вказано, серед іншого, що пацієнт потребує медикаментозного лікування в періоди загострень, санаторно-курортне лікування, реабілітаційне лікування, плавання, уникати переохолодження та фізичного перевантаження, а також оперативного лікування геморою (а.с.40-43); медичний висновок ЛКК №455 від 16.04.2017 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 за станом здоров`я потребує звільнення від праці із фізичним навантаженням (а.с.44); інші виписки та результати обстежень (а.с.45-65, 89-92, 111, 118,119,120-134, 177, 180-184), рецепт на окуляри (а.с.66), фіскальні чеки (а.с.68-82, 135-137, 178, 179), бланки замовлень лабораторних досліджень та результати лабораторних досліджень (а.с.83-88); копію медичного висновку ЛКК №9 від 06.01.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 дійсно хворіє та йому встановлено діагноз ускладнений остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, спондильоз хребта, кили з вираженим больовим синдромом, бронхіальна астма ІІ ст., середньоважкий перебіг, частково контрольована (а.с.110); направлення до лікаря (а.с.112-117).

Також, ОСОБА_1 подав суду копію довідки Львівського міського центру зайнятості від 29.10.2020 року №2422 про те, що він перебуває на обліку як безробітний в Львівському міському центрі зайнятості з 20.10.2020 року (а.с.21).

Відповідно до довідки Львівського міського центру зайнятості від 29.10.2020 року, 28.01.2021 припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітного (а.с. 185). У судовому засіданні позивач пояснив, що виплати, які здійснює центр зайнятості є дуже малими, він пройшов навчання в Центрі та на даний час шукає роботу.

Виходячи із довідки Залізничного відділу соціального захисту №1811 від 30.10.2020 року ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Залізничного району (а.с.22).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, у 2016 році ОСОБА_1 отримав 23504,65 грн. доходу, за 2017 рік - 118062, 78 грн., за 2018 рік - 62071, 44 грн., за 2019 рік - 38000 грн., за дев`ять місяців 2020 року - 33401 грн. (а.с.23-25).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №152/13-01-54-03 від 30.10.2020 року (а.с.26), довідки №3 від 04.08.2020 року (а.с.33), довідок про доходи (а.с.27-32), ОСОБА_1 працював в ПП «Добро-Буд» та отримав заробітну плату з серпня 2018 року по березень 2019 року у розмірі 27520 грн., з листопада 2018 року по серпень 2019 року - 41060 грн., за січень, лютий 2020 року - 6331, 43 грн., з 21.02.2020 року працював в ПП «Пріорбуд» та отримав заробітну плату за лютий -липень 2020 року у розмірі 22069,57 грн.

Крім цього, згідно доданих цивільно-правових угод, позивач надавав послуги з виконання комплексу електромонтажних робіт ТзОВ «Компанія Інстал Груп», ПП «Рим-Лав» (а.с.34-39, 139,140, 144-151).

Виходячи із довідок Львівського міського центру зайнятості від 11.12.2020 року, від 15.02.2021 року ОСОБА_1 отримав 5864, 51 грн. доходу за період з жовтня 2020 року по січень 2021 року (а.с.138, 185).

Аналізуючи все вищенаведене, суд доходить висновку, що фактично будь-яких нових доказів, які б свідчили про обставини, що мають істотне значення для розгляду даної справи, а саме: про зміну майнового стану позивача, стану його здоров`я, тощо з часу ухвалення рішення Залізничним районним судом м.Львова від 03 серпня 2016 року матеріали справи не містять. Так, більшість обставин, на які він посилається як на підставу задоволення позову, а саме наявність у нього переліку хронічних захворювань, на лікування яких він витрачає певні кошти, досліджувалися судом під час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Тобто фактично змін у позивача, які б давали підставу для задоволення позову, на які він посилається після ухвалення рішення про стягнення аліментів не відбулося.

Відтак, наявність у позивача перелічених ним у позовній заяві захворювань, потенційно можлива загроза їх загострення, ускладнення, інвалідності, тощо не є підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України, оскільки ці обставини існували на час ухвалення рішення Залізничним районним судом м.Львова від 03 серпня 2016 року, про що у своїх заявах неодноразово наголошував сам позивач. Суд зауважує, що механізм зміни розміру аліментів, визначених судовим рішенням, передбачений ст. 192 СК України не може використовуватись з метою перегляду розміру аліментів лише у разі незгоди з ним.

Суд враховує, що позивач працездатного віку та не є особою з особливими потребами - йому не встановлено групи інвалідності за медичними показами, що позивач підтвердив у судовому засіданні.

Виходячи із поданих позивачем доказів, він працював за трудовими договорами, а також за цивільно-правовими угодами, що свідчить про можливість отримувати дохід.

Суд критично ставиться до доводів позивача про його перебування на обліку в центрі зайнятості з 20.10.2020 року, оскільки тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім цього, суд зауважує, що позивач зареєструвався як безробітний наступного дня після подачі позову про зменшення розміру аліментів, що не може свідчити про погіршення його майнового стану. Така позиція відповідає викладеним у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 464/3480/17-ц висновкам, які суд повинен враховувати відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України.

На момент ухвалення рішення у справі позивач не зареєстрований у центрі зайнятості та шукає роботу.

Суд не бере до уваги посилання позивача на негативний вплив на його стан здоров`я та матеріальний стан пандемії коронавірусу, карантинних обмежень, росту цін, оскільки доказів цього суду не надано.

Водночас, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, суд зважає на необхідність проведення оперативного втручання позивачу (а.с.43) та враховує, що відповідно до відповіді Залізничного відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), розрахунку заборгованості, заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 станом на 11.12.2020 року становить 36 455, 87 грн., на 2021 рік - 39974 грн. (а.с.153, 159).

Виходячи із пояснень позивача у судовому засіданні, він не погоджується із розрахунком заборгованості, однак такий не оскаржував. Заборгованість утворилася, тому що йому потрібні були гроші на лікування.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи із вище наведеного, виходячи з найкращих інтересів неповнолітніх дітей, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей, який батьки повинні забезпечити дітям, те, що з позивача стягується не більше передбаченого законом розміру аліментів, доводи, наведені позивачем досліджувалися при ухвалені рішення суду від 03.08.2016 року, беручи до уваги, що у позивача виникла заборгованість по сплаті аліментів, та необхідність проведення позивачу оперативного втручання, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так, з урахуванням інтересів дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позивача слід стягувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх доньок у розмірі 1/4 частки з усіх видів його прибутку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення повноліття дітей.

Судом не встановлено факту наявності тяжкої хвороби, яка б мала наслідком встановлену непрацездатність позивача, чи наявності інших обставин, що мають істотне значення та були б підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах.

Сама по собі відсутність на час подання позову коштів для сплати аліментів не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості.

При цьому, суд враховує, що заборгованість почала утворюватися у вересні 2019 року. На той час позивач працював, отримував дохід, та не звертався до виконавчих органів чи суду із питанням про відстрочення чи розстрочення сплати заборгованості. Не було позивачем заявлено вимог про розстрочення чи відстрочення сплати заборгованості, що утворилася, і в межах цієї справи.

Рішення суду про стягнення аліментів є способом захисту невід`ємного права дитини на належне утримання, яке превалює над усіма іншими міркуваннями у цій справі.

Крім цього, для даної категорії справ встановлений спеціальний порядок, який допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Верховний Суд в постанові від 24.01.2019 у справі № 760/9521/15-ц роз`яснив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

За таких обставин, суд відмовляє у відстроченні виконання судового рішення за позовом ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та вважає, що таке має виконуватись.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст. 192 СК України позивач або відповідач не позбавлені права в подальшому у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, звернутися з іншим позовом в суд про зменшення або збільшення розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 258-259, 264-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задоволити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 частки з усіх видів його прибутку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, та до досягнення дітьми повноліття.

В решті вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 18 лютого 2021 року.

Суддя: І.С. Мруць