ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/2417/20

провадження № 22-ц/4809/1004/21

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Кулінки Л.Д. від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «АТЛАНТ-3000» про поновлення на роботі, -

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Приватного підприємства «АТЛАНТ-3000», в якому просив визнати незаконним наказ № 2 від 22.08.2019 про припинення трудового договору з 22 серпня 2019 року та поновити його на посаді виконавця робіт.

Позовна заява мотивована тим, що з 31 липня 2019 року він працював у Приватному підприємстві «АТЛАНТ-3000» на посаді виконавця робіт з окладом 15 000 грн. Наказом № 39 від 31 липня 2019 року він був направлений у відрядження до м. Благовіщенське на період з 31.07.2019 по 04.08.2019. Проте перебуваючи у вказаний період у відрядженні, керівництво підприємства починаючи з 01 серпня 2019 року складали акти про його відсутність на робочому місці, внаслідок чого його було звільнено із займаної посади, у зв`язку з порушенням трудової дисципліни.

Зазначав, що керівництвом підприємства при його звільненні не було дотримано вимог чинного трудового законодавства, зокрема у нього не було витребувано пояснень щодо його відсутності на робочому місці.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку на звернення до суду за захистом порушених прав, в якій просив визнати причини пропущеного ним строку звернення до суду поважними та поновити пропущений строк, з підстав юридичної необізнаності.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України передбачено,що трудовий договір, укладений на невизначений строк,а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази.

Судом встановлено, що наказом (розпорядженням) ПП «Атлант-3000» № 54 від 30 липня 2019 року, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 31 липня 2019 року у виробничий підрозділ на посаду виконавця робіт з окладом 15 000 грн /а.с. 14/.

Наказом (розпорядженням) «Атлант-3000» № 39 від 31 липня 2019 року ОСОБА_1 з 31 липня 2019 року по 04 серпня 2019 року відряджено до м. Благовіщенська для здійснення нагляду за проведенням будівельно-монтажних робіт по об`єкту будівництва6 «Реконструкція окремих конструктивних елементів водопропускної споруди на АДРЕСА_1 » /а.с.15/.

01 серпня 2019 року та 02 серпня 2019 року відносно ОСОБА_1 було складено акти за підписами директора ПП «Атлант-3000» ОСОБА_2 , бухгалтера - ОСОБА_3 та юриста ОСОБА_4 , про відсутність його на роботі за адресою: АДРЕСА_2 , протягом 8 годин (з 09:00 до 12:00 та з 13:00 до 18:00) /а.с.17,18/.

Наказом (розпорядженням) «Атлант-3000» № 42 від 22 серпня 2019 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі ст.40 п. 4 КЗпП України за прогули /а.с. 16/.

Встановивши дані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку те, що звільнення позивача за прогули на підставі ст.40 п. 4 КЗпП України є незаконним, оскільки акти про відсутність на роботі за адресою: АДРЕСА_2 , складені у період відрядження позивача до іншого міста.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду з позовом.

Відповідно до положень частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущений без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

Як встановлено судом, копію наказу про звільнення позивач отримав засобами поштового зв`язку у серпні 2019 року даний факт ним не заперечується, а з позовом до суду звернувся у квітні 2020 року, тобто з пропуском визначеного законом строку.

У заяві позивач просив поновити строк звернення до суду з позовом з підстав юридичної необізнаності.

У постановах Верховного Суду 08 серпня 2018 року у справі № 757/19004/15-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 503/361/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 288/1466/18 зазначено, що поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Отже, поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду, і ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Під час розгляду цієї справи позивач не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду з відповідним позовом і не підтвердив належними та допустимими доказами їх наявність.

Суд першої інстанції надав оцінку доводам позивача щодо причин пропуску строку звернення до суду на підставі наданих доказів та дійшов правильного висновку, що юридична необізнаність не може бути поважною підставою для поновлення строку, визначеного статтею 233 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.12.2021

Судді:

О.А.Письменний А.М. Головань О.Л. Карпенко