ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2378/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Вербицькому В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, пені, 3% річних та інфляційних збитків, у якому позивач просила стягнути з ОСОБА_2 суму позики у розмірі 284 000 грн., 3 % річних - 14 939,18 грн., інфляційних збитків - 30 956 грн. та пені в розмірі 100 318,20 грн, а всього 430 219,38 грн., а також судові витрати у вигляді сум сплаченого судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 120 000 грн. покласти на ОСОБА_2 .

В березні 2021 року до суду від представника позивача - адвоката Салівона Д.О. надійшла позовна заява про стягнення заборгованості за договором позики, пені, 3 % річних та інфляційних збитків (в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України), якою позивач просив змінити предмет позову, а саме збільшити позовні вимоги. З урахуванням заяви про зміну предмету позову позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 , на свою користь суму позики у розмірі 284 000 грн., 14 939,18 грн. 3% річних та інфляційних збитків у сумі 30 956,00 грн. за період з 15.09.2018 року до 16.06.2020 року та до моменту ухвалення судом рішення по справі, пеню за період з 15.09.2018 року по 16.06.2020 року на суму 100 318,20 грн. та до моменту ухвалення судом рішення по справі. Крім того, позивач просила у заяві: зазначити в рішенні суду, що органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати з моменту звернення до суду 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за такою формулою: «Борг * Кількість днів прострочення * 3/100%/365 днів», та інфляційних збитків за формулою «Сума збитку (за 1 місяць) = Сума боргу * Індекс інфляції / 100% - Сума боргу; Загальна сума інфляційних збитків визначається шляхом додавання щомісячних сум збитків» до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу за договором позики у розмірі 284 000 (двісті вісімдесят чотири тисячі) гривень 00 коп. і стягнути отриману суму процентів та інфляційних збитків з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; зазначити в рішенні суду, що органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати з моменту звернення до суду пені відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України за такою формулою: Пеня = С х 2ОСД х Д / 100 до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу за договором позики у розмірі 284 000 (двісті вісімдесят чотири тисячі) гривень 00 коп. і стягнути отриману суму пені з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 26.08.2016 відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти в сумі 10 000 доларів США 00 центів, які зобов`язався повернути до 01.07.2018 року, що підтверджується власноруч написаною розпискою ОСОБА_2 у присутності свідка ОСОБА_5 . Однак, відповідач не повернув суму позики у визначений сторонами строк. Крім того, 07.09.2018 р. відповідач надав позивачу нову власноруч написану розписку, у якій зобов`язання з повернення позики було змінено на 14.09.2018 року. Однак, взяте на себе зобов`язання відповідач не виконав, сума позики не повернута, ОСОБА_2 усіляко ухиляється від її повернення, уникає спілкування з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки та ігнорує письмові претензії. Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, однак, надав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач не погоджується з періодом нарахування та розміром нарахованої пені та вважає, що судом для нарахування пені має бути застосований період з 18.06.2019 року по 18.06.2020 року (останні 12 місяців перед зверненням до суду). Також відповідач зазначив, що представником позивача не було додано до позовної заяви орієнтовного розрахунку витрат на надання правничої допомоги. Відтак, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просив суд застосувати строки спеціальної позовної давності до стягнення пені та відмовити позивачу в цій частині позову; зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката позивача, які підлягають розподілу між сторонами до обґрунтованих 15 000 грн.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з договором позики від 26.08.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оформленого у письмовій формі у вигляді розписки позичальника, відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.07.2018 року. У строк, визначений в розписці, відповідач суму позики не повернув. Матеріали справи також містять копію іншої розписки ОСОБА_2 від 07.09.2018 року, у якій зобов`язання з повернення позики було змінено. Згідно останньої розписки від 07.09.2018 року відповідач зобов`язався повернути суму позики в розмірі 10 000 доларів США, яка станом на 07.09.2018 року є еквівалентом 284 000 грн., до 14.09.2018 року.

Як стверджував представник позивача в судовому засіданні, за даним договором позики у формі розписки відповідачем суму боргу позивачу не повернуто і на день розгляду справи.

Вказане не спростовувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року наголошує, що «Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Аналізуючи вище наведені норми, докази, зібрані по справі, суд приходить до висновку, що оскільки позивач передав відповідачу 284 000 грн., що підтверджується договором позики у вигляді розписки від 26.08.2016 року, виконала зі свого боку умови вказаного договору, а відповідач, отримавши вказану суму, не повернув їх у визначений строк, тому зазначений розмір боргу підлягає стягненню у судовому порядку.

Суд, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних збитків за договором позики, дійшов висновку про правильне їх нарахування, отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 14 939 грн. 18 коп. як 3 % річних і 30 956 грн. інфляційних втрат є арифметично вірними й обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 100 318 грн. 20 коп., про що надає розрахунок, за яким дата початку розрахунку - 15.09.2018 року, а остання дата закінчення розрахунку - 15.09.2019 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з нарахуванням пені за період, вказаний позивачем, та розміром пені, та вважає, що судом для нарахування пені має бути застосований період з 18.06.2019 р. по 18.06.2020 р. (останні 12 місяців перед зверненням до суду). Так, відповідачем надано свій розрахунок пені.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що у розписці від 07.09.2018 ОСОБА_2 зазначив, що у разі порушення строку повернення суми позики, відповідач зобов`язується сплатити штраф у розмірі 1000 грн за кожен день від дати повернення боргу (14.09.2018).

Оскільки штраф (пеня) визначений у розписці, що за своїм змістом є договором позики, позивач має право просити стягнути пеню з відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Статтею 256 Ц ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається із вказаних норм, для пені застосовується спеціальний строк позовної давності. Тобто, арифметично правильним розрахунком пені за договором позики є розрахунок відповідача, за яким період пені розрахований за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду, а саме: ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою 19.06.2020 року, враховуючи спеціальний строк позовної давності нарахування пені, має застосовуватись період нарахування пені з 19.06.2019 року по 19.06.2020 року.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що арифметично правильним розрахунком пені є розрахунок, наданий відповідачем, тому позовні вимоги в частині нарахування пені підлягають задоволенню частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 76 505 грн. 68 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім того, позивач просить зазначити в рішенні суду, що органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати з моменту звернення до суду пені відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України за такою формулою: Пеня = С х 2ОСД х Д / 100 до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу за договором позики.

Відповідно до ч.10, 11 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VIІ цього Кодексу.

Вказана норма убезпечує особу, на користь якої ухвалено рішення, від повторних звернень до суду з вимогами про стягнення нарахування після ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

В той же час, ч. 11 ст. 265 ЦПК України не передбачає стягнення процентів та витрат від інфляції, тобто сум, можливість нарахування яких передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, а передбачено лише стягнення відсотків, у яких нараховується неустойка у формі пені.

Таким чином, позовні вимоги в частині продовження нарахування трьох відсотків річних та витрат від інфляції не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права.

Частиною 1 статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, за наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4 064,01 грн. судового збору, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 13, 19, 76, 81, 89,133, 137, 141, 223, 244, 245, 259, 263-265, 268, 280-289, 353, 354 ЦПК України, на підставі ст. 16, 202, 207, 256, 258, 261, 526, 530, 610-612, 625 , 626, 1046-1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 284 000 грн. в рахунок стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання за договором позики від 26.08.2016 року, 14 939 грн. 18 коп. 3%-річних, 30 956 грн. інфляційних втрат, 76 505 грн. 68 коп. пені, 4 064 грн. 01 коп. судового збору, а всього 410 464 грн. 87 коп., в задоволенні решти вимог відмовити.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби, який буде виконувати дане рішення суду, нараховувати пеню з моменту звернення до суду 19.06.2020 року до моменту виконання рішення в частині основного боргу за формулою: пеня = Сх2ОСДхД/100 і стягнути отриману суму пені з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

СУДДЯ: О.М. КОЛЕСНИК