провадження № 22-ц/824/3062/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністра закордонних справ України Клімкіна Павла Анатолійовича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути на його користь кошти у розмірі 4 170 грн. 83 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що міністром закордонних справ України Клімкіним П.А. було порушено конституційні права позивача та не було здійснено особистого його прийому протягом тривалого часу. Так, позивач з`являвся в прийомні дні до відповідача, проте, особистих зустрічей із ним так і не відбулося. У зв`язку з цим, позивач звернувся до адміністративного суду щодо оскарження такої бездіяльності міністра закордонних справ України Клімкіна П.А. та при розгляді таких справ він поніс кишенькові витрати під час присутності на судових засіданнях. Позивач зазначає, що йому було відмовлено в ухваленні додаткового рішення та компенсації витрат. Постановами Окружного адміністративного суду міста Києва у справах № 826/2266/16, 826/17920/16, 826/14072/17, 826/4703/17, які набрали законної сили, було визнано протиправною бездіяльність міністра закордонних справ України Клімкіна Павла Анатолійовича щодо нездійснення особистого прийому позивача. ОСОБА_1 зазначав, що він поніс матеріальні втрати під час присутності на судових засіданнях по справах № 826/17920/16 та № 826/4703/17. Ухвалами у справах № 826/2266/16, 826/17920/16, 826/4703/17 позивачу було відмовлено в ухваленні додаткового рішення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що ним було подано докази на підтвердження позовних вимог, однак, суд першої інстанції з корисливих мотивів викрав письмові докази, які містилися у матеріалах справи. Реалізувавши злочинний умисел, суд розпорядився викраденими доказами на власний розсуд. Суд не сприяв позивачу у реалізації процесуальних прав, не зберіг об`єктивність та неупередженість.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство закордонних справ України зазначає, що за наслідками розгляду справи адміністративним судом, відповідачем відшкодовано позивачу понесені витрати по оплаті судового збору. Міністром Клімкіним А.С. було проведено особисту зустріч з громадянином ОСОБА_1 . Позивач уже звертався у 2017-2018 роках з аналогічними позовами, які були залишені без задоволення. При постановленні судових рішень були розглянуті наведені ОСОБА_1 факти та надані докази щодо всіх судових витрат, понесених позивачем, та вирішено питання про їх розподіл між сторонами. Позивачу було відмовлено у задоволенні заяв про ухвалення додаткових рішень, оскільки останнім не надано належних доказів понесення ним витрат, пов`язаних з прибуттям до суду. Позивач не довів обставин, які б давали підстави для покладення відповідальності на відповідача, адже, не довів того факту, що вказані збитки йому заподіяно саме міністром Клімкіним П.А . Відшкодування витрат, пов`язаних зі зверненням до адміністративного суду з позовами та розглядом судових справ, передбачено КАС України та здійснюється в рамках розгляду відповідних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі № 826/2266/16 задоволено клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та стягнуто на його користь судові витрати у розмірі 597 грн. 27 коп. (а.с.172, Т.1).

Додатковою постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року у справі № 826/14072/17 задоволено заяву ОСОБА_1 про повернення витрат, пов`язаних з розглядом справи та стягнуто на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства закордонних справ України витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 1 203 грн. 72 коп. (а.с.180, Т.1).

Згідно журналів судових засідань Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року, від 12 квітня 2017 року у справі № 826/2266/16, від 19 квітня 2017 року у справі № 826/17920/16, від 24 травня 2017 року у справі № 826/4703/17 ОСОБА_1 був присутній у судових засіданнях (а.с.51-57, Т.2).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить стягнути з відповідача витрати, які згідно з вимогами діючого законодавства віднесено до судових витрат та питання про їх відшкодування має бути вирішене при ухваленні рішення у відповідній справі та не є матеріальною шкодою. Позивачем не надано суду доказів завдання йому відповідачем моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та бездіяльністю відповідача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено судам, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, то при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевою самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

За змістом зазначених норм відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, завданої особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на державу.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 пов`язує заподіяну йому шкоду з понесеними матеріальними втратами під час присутності в судових засіданнях по адміністративних справах № 826/17920/16 та № 826/4703/17.

Разом з тим, судом встановлено, що дані справи розглядалися у порядку адміністративного судочинства Окружним адміністративним судом міста Києва.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 КАС України (в редакції, що діяла на момент розгляду даних справ) до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Судом встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень

(https://reyestr.court.gov.ua/Review/72407865;

https://reyestr.court.gov.ua/Review/74988903;

https://reyestr.court.gov.ua/Review/75227127)

у справі № 826/17920/16 позивач звертався до суду з заявами про ухвалення додаткових рішень та стягнення витрат, пов`язаних із явкою останнього до суду, та судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, які набрали законної сили, позивачу було відмовлено у задоволенні його заяв. У касаційному порядку ОСОБА_1 ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення не оскаржував.

ОСОБА_1 також звертався до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 826/4703/17, у задоволенні якої позивачу було відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/68133957, https://reyestr.court.gov.ua/Review/70001916).

Для застосування відповідальності, яка передбачена ст. 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

ОСОБА_1 не довів заподіяння йому шкоди відповідачами, оскільки кошти, які були витрачені ним на участь у судових засіданнях, відносяться до судових витрат, понесених під час розгляду справи, а, відтак, вони не є шкодою у розумінні ст. 1173, 1174 ЦК України.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що докази на підтвердження позовних вимог, які містилися у матеріалах справи, зникли.

Однак, навіть, якщо й такі докази були надані позивачем, вони не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у рамках даної цивільної справи, оскільки судові справи, під час яких, як зазначає ОСОБА_1 , ним було понесено судові витрати, розглядалися у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в цій частині без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2021 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.