КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/997/2021 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9.02.2021 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України,

3-особа : Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області

про відшкодування моральної шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, 3-особа : Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського районного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року і постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 5.02.2019 р. Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено ОСОБА_1 вимогу про сплату (боргу) недоїмки №Ф-1096-54 на суму 1953, 49 грн.

12.03.2019 р. Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено вимогу ОСОБА_1 про сплату (боргу) недоїмки №Ф-1096-54 на суму 1 266, 49 грн.

11.05.2019 р. Головним Управління ДФС України у Вінницькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу № Ф-1096-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2 184, 55 грн.

8.07.2019 р. Головним Управління ДФС України у Вінницькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу № Ф-1096-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 6 774, 85 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 р. у справі № 120/1060/19-а визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф 1096-54.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року у справі № 120/1149/19-а визнано протиправними дії відповідача щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2019 № Ф-1096-54. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2019 № Ф-1096-54.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року у справі № 120/2066/19-а визнано протиправним і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1096-54 від 11.05.2019 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 120/2416/19-а визнано протиправним і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1096-54 від 08.07.2019 року.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом посилався на те, що незаконними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 1 000 000 грн. Зазначав також, що він займався індивідуальною адвокатською діяльністю, що протягом лютого, березня, травня, липня 2019 р. ГУ ДФС у Вінницькій області направило йому вимоги про сплату боргу (недоїмки), які були визнані незаконними у судовому порядку.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦПК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс 18).

З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги значав, що зазнав моральних страждань, зокрема, у зв`язку із тим, що в результаті численних протиправних вимог Головного Управління ДФС України у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування був вимушений припинити адвокатську діяльність.

Проте, з долучених до позовної заяви копій судових рішень, копії висновку Вінницької обласної МСЕК вбачається, що згідно довідки обласної МСЕК № 1 серія 12 ААБ № 092421 від 04.02.2019 року ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності безтерміново (а.с.12, 33).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підставою припинення підприємницької діяльності позивача зазначено - власне рішення, дата 25.06.2019 (а.с.46-47).

Згідно витягу з єдиного реєстру адвокатів України - право позивача на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 «ЗУ Про адвокатуру і адвокатську діяльність» з 15.04.2019 р. на підставі поданої заяви від 15.04.2019 р. (а.с.43).

Крім того, як встановлено рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.09.2019 р., згідно довідки обласної МСЕК №1 серія 12 ААБ № 092421 від 04.02.2019 року ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності безтерміново. На підставі чого 15.04.2019 року позивачем подано заяву до Вінницької обласної колегії адвокатів заяву про припинення здійснення адвокатської діяльності. 15.04.2019 р. адвокатську діяльність зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 «ЗУ Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (а.с.33, зворот).

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що припинення адвокатської діяльності позивача не пов`язано із направленням йому Головним Управлінням ДФС України у Вінницькій області вимог про сплату боргу (недоїмки); що позивачем не доведено суду, що відповідачами вчинено по відношенню до нього неправомірні дії, які спричинили йому моральну шкоду, у визначеному ним розмірі, а тому позов не підлягає задоволенню.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 18.02.2021 р.

Головуючий :

Судді :