Постанова

Іменем України

11 лютого 2021 року

м. Київ

справа №369/3940/15-ц

провадження №61-3505св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна, Центр надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування рішення приватного нотаріуса, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року у складі судді Усатова Д. Д. та постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у складі колегії суддів

Мазурик О. Ф., Кравець В. А., Махлай Л. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна, Центр надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» (далі - ТОВ «ФК «Народна позика»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Т. П., Центр надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, з позовом, у якому з урахуванням уточнень, просила: визнати Рішення № 2 ТОВ «ФК «Народна позика» від 25 лютого 2015 року, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т. П. (далі - приватний нотаріус) недійсним; визнати виконавчий напис від 25 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Народна позика», вчинений приватним нотаріусом таким, що не підлягає виконанню; скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 19621142 від 25 лютого 2015 року про реєстрацію житлового будинку загальна площа 90,7 кв. м, житлова 44,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Народна позика»; скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 19621142 від 25 лютого 2015 року про реєстрацію земельної ділянки площею 0,08 га, за адресою:

АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Народна позика».

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 15 травня 2013 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 , остання отримала кредитзагальну суму 470 000 грн, строком на 1 рік.

Виконання умов кредитного договору забезпечено іпотекою, предметом якого є житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідач направив позивачу вимогу про погашення заборгованості, яку вона не виконала та продовжувала вносити часткові платежі на виконання умов договору.

25 лютого 2015 року вчинено виконавчий напис №121 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (домоволодіння та земельну ділянку).

Вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012 року.

Крім того, надані відповідачем висновки суб`єкта оціночної діяльності про загальну вартість іпотечного майна містять суттєві неточності, викривлення показників ринкової вартості подібних домоволодінь та земельної ділянки, чим значно занижено вартість предмета іпотеки.

Вказані обставини дають підстави для висновку щодо неповноти та необ`єктивності дослідження оцінюваного майна та, як наслідок, недопустимості вказаних висновків у якості підтверджень вартості майна на момент звернення стягнення на предмет іпотеки.

Неправильний висновок суб`єкта оціночної діяльності про оцінку предмета іпотеки, сумнівність проведеної державної реєстрації та рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки має бути скасовано, оскільки воно порушує вимоги Закону України «Про іпотеку», а також подальше відшкодування різниці у розмірі заявлених вимог та фактичної вартості майна, на яке звернуто стягнення.

Державна реєстрація права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на предмет іпотеки, проводиться на підставі відповідного договору, предметом якого є нерухоме майно, а не на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Посилаючись на те, що державна реєстрація права власності за ТОВ «ФК «Народна позика» на будинок та земельну ділянку, які є предметом іпотеки, порушують права позивача, як власника, позивач просила позов задовольнити.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано вимог діючого законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Суд першої інстанції встановив, що надіслана в установленому законом порядку вимога боржником не була виконана.

Приватним нотаріусом, як державним реєстратором, у відповідності до умов договору іпотеки, укладеного між сторонами, та вимог закону здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Народна позика».

ТОВ «ФК «Народна позика» було надано всі передбачені Порядком документи для доведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Нотаріусом вчинені дії у передбаченому законом порядку, а отже, немає жодних підстав для задоволення позовних вимог про виключення записів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим учасниками справи, згідно зі статтями 12, 81, 263 ЦПК України, в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що вимога про повернення заборгованості не була посвідчена нотаріально та не надсилалась нотаріусом, у зв`язку з чим боржник не мав можливості повідомити нотаріуса про належне виконання кредитного договору. Оспорений виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам законодавства, оскільки у ньому не визначено строк, за який проводиться стягнення по тілу кредиту, не міститься даних про дату початку перебігу строку, за який проводиться стягнення, а також цей строк значно перевищує строк в один рік. Позивач, як іпотекодавець, а також поручитель не отримували письмову вимогу кредитора про усунення порушення, оскільки вимога про погашення заборгованості такою не є. Надані нотаріусу документи не свідчили про безспірність вимог. Сума вимоги є більшою, ніж сума, вказана в іпотечній вимозі.

Судами не враховано, що положення статті 33 Закону України «Про іпотеку» забороняє здійснювати захист права іпотекодержателя одночасно на підставі виконавчого напису та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судами залишено поза увагою ті обставини, що ОСОБА_1 витратила на придбання будинку усі свої заощадження як на єдине своє житло, а отже припинення права власності на це житло не є справедливим балансом у спірних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, ТОВ «ФК «Народна позика», заперечило проти доводів скарги та просить залишити ухвалені у справі рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 травня 2013 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит на загальну суму 470 000 грн, строк на 1 рік.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами того ж дня було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передала ТОВ «ФК «Народна позика» в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 90,70 кв. м, та земельна ділянку, загальною площею 0,0800 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підпунктом 5.1. договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов основного договору іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підпунктом 6.1. договору іпотеки обумовлено, що даним застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, сторони цього договору визначають спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та за своїми правовими наслідками дане застереження прирівнюється до Договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

У підпункті 6.4. договору іпотеки сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником (іпотекодавцем) умов основного договору, в тому числі у випадку одноразової чи неодноразових прострочок боржником (іпотекодавцем) сплати та/або неповернення кредиту іпотекодержателю, порушення будь-яких інших умов основного договору, а також у випадку порушення іпотекодавцем умов цього Договору, в тому числі умов зберігання та/або експлуатації предмета іпотеки - незалежно від настання строку виконання зобов`язань по основному договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань; вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк; попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору та чинного законодавства (пункт 6.7. договору іпотеки).

09 квітня 2014 року, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору останній ТОВ «ФК «Народна позика» надіслало вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, у якій зазначено, що станом на 07 квітня 2014 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором від 15 травня

2013 становить 592 930,14 грн, із яких: 470 000 грн - заборгованість за кредитом; 38 240 грн - заборгованість по нарахованих відсотках;

28 290,14 грн - пеня за прострочення заборгованості по відсотках;

56 400 грн - штраф за прострочення заборгованості по відсотках.

25 лютого 2015 року, за заявою ТОВ «ФК «Народна позика», приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки, який забезпечував належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. Згідно виконавчого напису запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 90,70 кв. м та земельну ділянку, загальною площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:031:0018, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ФК «Народна позика» до ОСОБА_1 у розмірі 592 930,14 грн.

Сума заборгованості, вказана у вимозі про стягнення заборгованості та у виконавчому написі нотаріуса позивачкою не оспорена.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (част на перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент вчинення оспореного виконавчого напису).

Частиною першою статті 33 Закону України в редакції, чинній на момент вчинення оспореного виконавчого напису, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотек.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотек (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент вчинення оспореного виконавчого напису).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент вчинення оспореного виконавчого напису).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У справі, яка переглядається, позасудове врегулювання спору та застереження про задоволення вимог іпотекодержателя сторони погодили в пункті 6 договору іпотеки «Позасудове врегулювання та застереження про задоволення вимог іпотеко держателя», підпунктом 6.1. якого передбачено, що даним застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, сторони цього договору визначають спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та за своїми правовими наслідками дане застереження прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

У підпункті 6.3. договору іпотеки сторони погодили, що у разі порушення боржником (іпотекодавцем) зобов`язання за основним договором, відповідач задовольняє забезпечену іпотекою вимогу на свій розсуд або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності відповідача (іпотекодержателя) на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є дане застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання за основним договором.

Відповідно до підпункту 6.8 договору іпотеки, якщо порушення, викладені у письмовій вимозі про усунення порушень, не будуть усунені в строк, зазначений іпотекодержателем у згаданій письмовій вимозі, то вважатиметься, що на розсуд іпотекодержателя або іпотекодавця передається у власність іпотекодержателю предмет іпотеки, наступного календарного дня після закінчення строку, вказаного у письмовій вимозі про усунення порушень

Іпотекодержатель в якості фіксації фактів, що визначені першим абзацом цього пункту даного договору, приймає одноосібне рішення про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя або відповідно про набуття права продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві наступного календарного дня після закінчення строку, вказаного у письмовій вимозі про усунення порушень.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Договір іпотеки від 15 травня 2008 року позивач ОСОБА_1 підписала без жодних зауважень.

Вказаний договір іпотеки в цілому, або в окремих його частинах (пунктах, підпунктах) в установленому законом порядку ОСОБА_1 також не оспорювала та не визнавався недійсним.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

09 квітня 2014 року ТОВ «ФК «Народна позика» надіслало ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, у якій зазначався загальний розмір заборгованості, всі складові боргу: тіло кредиту; відсотки за кредитом, пеня, штраф та наслідки непогашення заборгованості.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 підтвердила факт отримання вказаної вимоги.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого

2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України

22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.

Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

За таких підстав доводи касаційної скарги про те, що вимога повинна була надіслана нотаріусом, а не іпотекодержателем не ґрунтується на законі.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172), для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства та підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, за наведених позивачем позивачем підстав і обставин, відсутні.

Суди попередніх інстанцій, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів установили, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису ТОВ «ФК «Народна позика» до заяви були долучені всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника, передбачені саме Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі оригінал кредитного договору, оригінал Договору іпотеки, виписку з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, а також з відміткою відповідача про непогашення заборгованості, вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором від 09 квітня 2014 року № 35- 04/14, яка містить всі складові боргу: тіло кредиту; відсотки за кредитом, пеня, штраф та наслідки непогашення заборгованості, та поштове повідомлення від 09 квітня 2014 року, отримане боржником 16 квітня 2014 року.

При цьому, позивач не оспорювала розмір заборгованості за кредитним договором.

Сума заборгованості, зазначена у вимозі, у порівнянні із сумою у виконавчому написі, однакова.

Доводи касаційної скарги про часткове погашення заборгованості належними та допустимими доказами не підтверджена.

Під час розгляду справи, позивач не надала доказів на підтвердження погашення або відсутності заборгованості на час вчинення виконавчого напису нотаріуса, не спростувала безспірності заборгованості на момент вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, та не довела незаконність дій нотаріуса щодо вчинення цієї нотаріальної дії.

Установивши наведені обставини, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що за наведених вище умов у нотаріуса не було правових підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії, ним дотримано процедуру вчинення виконавчого напису, а неправомірність його дій, на яку посилається у позові позивач, є недоведеною, спростовується встановленими у справі обставинами.

Щодо вимог про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки

Порядок здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно закріплений в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також, на момент здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки (25 лютого 2015 року) діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України

від 17 жовтня 2013 року № 868, який був чинним на момент здійснення нотаріусом реєстрації права власності за відповідачем на предмет іпотеки, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав па нерухоме майно, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Установлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки ТОВ «ФК «Народна позика» 25 лютого 2015 року подало приватному нотаріусу: заяву про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності, на підставі рішення Товариства №2 від 25 лютого 2015 року, зареєстровано в реєстрі №122 та договору іпотеки від 15 травня 2013 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, рішення ТОВ «ФК «Народна позика» від 25 лютого 2015 року про задоволення вимог шляхом прийняття у власність предмету іпотеки згідно договору від 15 травня 2013 року, договір іпотеки від 15 травня 2013 року, кредитний договір від 15 травня 2013 року, вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором від 09 квітня 2014 року, зворотне поштове повідомлення від 09 квітня 2014 року (згідно якого позивач отримав вимогу 16 березня 2014 року), розрахунок заборгованості станом на день реєстрації права власності, договір купівлі-продажу домоволодіння від 21 лютого 2013 року та витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21 лютого 2013 року та витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державний акт на право власності на земельну ділянку, Технічний паспорт на житловий будинок житлового фонду.

З метою визначення вартості предмета іпотеки на момент звернення стягнення відповідачем замовлено проведення оцінки майна та згідно висновку про вартість іпотечного майна станом на 25 лютого 2015 року визначено вартість домоволодіння та земельної ділянки у розмірі

800 526 грн.

З урахуванням наведених норм та поданих документів, 25 лютого 2015 року приватний нотаріус здійснив державну реєстрацію права власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90,70 кв.м та земельну ділянку, загальною площею 0,0800 га, за цією ж адресою, за ТОВ «ФК «Народна позика».

Установивши, що приватним нотаріусом, як державним реєстратором, у відповідності до вимог закону здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Народна позика», суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про скасування рішення нотаріуса, як державного реєстратора.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що будь-яке втручання у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства

При вчиненні 25 лютого 2015 року виконавчого напису не було порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи.

Так, оспорений виконавчий напис нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувача розповсюджує свою дію та має відповідні правові наслідки лише щодо конкретно визначеного майна (відомості про які зазначаються у виконавчому написі), та не розповсюджує свою дію на інші види майна або грошові кошти, належні боржнику; не розповсюджує свою дію та не має правових наслідків для інших осіб, ніж ті, що визначені у виконавчому написі (стягувач і боржник).

Крім того, у межах цієї справи не було заявлено вимог про виселення ОСОБА_1 з будинку, на який звернуто стягнення.

Доводи касаційної скарги про те, що отримана позивачем вимога про погашення заборгованості не є вимогою про усунення порушень, є необґрунтованими, оскільки зміст вимоги від 09 квітня 2014 року містить всі складові заборгованості: тіло кредиту; відсотки за кредитом, пеня, штраф, та у ній зазначено стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів, у тому контексті, який, на думку заявника свідчить про порушення приватним нотаріусом вимог закону під час вчинення виконавчого напису та вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України, в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 02 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко