ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/2652/20 Головуючий суддя І інстанції Калмикова Л.К.
Провадження № 22-ц/818/679/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В, Хорошевського О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Калмикової Л.К., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди, завданих ушкодженням здоров`ю від злочину,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, завданих ушкодженням здоров`я від злочину.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.05.2020 у справі № 619/772/20, провадження № 1-кп/619/214/20, що набрала чинності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000542 від 12.04.2018, закрито. Процесуальні витрати віднесені на рахунок держави. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 залишено без розгляду та роз`яснено учасникам процесу можливість звернення до суду щодо даного позову в порядку цивільного судочинства.

Матеріальна і моральна шкода були завдані позивачу шляхом нападу і побиття, що викликало ушкодження здоров`я позивача (потерпілого), що підтверджується висновками фахівця з питань СМЕ №334-2018 ОСОБА_3 від 11-12.04.2018 (п. 6 додатку) та висновками СМЕ (а.к.п. 19-20).

Подія злочину відбулась біля 18 годин 20 хвилин 10 квітня 2018 року у селі Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, коли позивач і відповідач одночасно повертались додому зі своїх дачних ділянок і опинились поряд на дорозі, прямуючи до центру села, до кінцевої автобусної зупинки під час діалогу поміж ними.

Причина злочину (мотив) відповідно до висновку обвинувального акту агресія, що раптово виникла у відповідача до нього на ґрунті особистої неприязні через незгоду з поглядами відповідача щодо розв`язання війни і окупації та анексії Росією територій України.

Факт нападу і побиття підтверджується, як протоколом слідчого експерименту за кримінальним провадженням № 0000542, так і висновками СМЕ по ньому, а наслідки злочину (побиття) у вигляді синців, саден, розбитої губи, крововиливу, які зафіксувала СМЕ, також було підтверджено свідками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 як за протоколами допиту так і за матеріалами кримінального провадження у судовому засіданні від 10.03.2020, що зафіксовано на магнітному носії інформації відповідно до журналу судового засідання.

Зазначив, що висновки СМЕ стосуються лише видимих тілесних ушкоджень, які є швидкоплинними і гоються протягом тижня, тому їх відносять до легких. Але СМЕ замовчала про забій серця, оскільки потерпілому було завдано удар коліном правої ноги відповідача у ліву грудину позивачу в область серця, що спричинило його забій, оскільки протягом місяця і 10 днів у позивача відчувався біль під час дихання, ще більший біль під час кашляння та чхання.

Вказані вище ушкодження призвели до погіршення стану здоров`я, через що він перебував на стаціонарному лікуванні з 29.03.2019 по 08.04.2019 у медично-санітарній частині № 13 міста Харкова і поніс певні витрати на лікування серця.

Щодо майнових витрат: його витрати на первинну судово-медичну експертизу від 11-12.04.2018, яку провів спеціаліст ОСОБА_3 складають 160,25 гривень відповідно до квитанцій за проведення експертизи і оплати послуги банку; витрати на рентген грудної клітини склали 52 гривні, 20 гривень, 32 гривні; витрати на придбання ліків під час лікування у стаціонарі та на рекомендований лікарем курс лікування одразу після виписки зі стаціонару відповідно до фіскальних чеків у кількості 14 штук складають 4924,80 гривень.

Таким чином, підтверджені квитанціями та фіскальними чеками витрати складають 5137,05 гривень.

Крім того, під час лікування у стаціонарі він сплатив 220 гривень за обов`язковий аналіз крові, а протягом 1 тижня після скоєного проти нього злочину він сплатив стоматологу 250 гривень за заміну вибитої пломби зуба, але пізніше цей зуб було втрачено, оскільки відповідач його пошкодив.

На придбання імпортної оправи, аналогічної за якістю тій, що поламав відповідач та виготовлення окулярів на час розгляду справи судом слід витратити 4000 гривень.

Його майнові витрати і збитки від злочину складають 9607,05 гривень.

Своїми протиправними діями (напад і побиття) відповідач завдав і моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Забій серця у подальшому викликав погіршення стану здоров`я і призвів до госпіталізації і лікування у стаціонарі. Вибиту зубну пломбу необхідно було замінити через звернення до стоматологічної поліклініки, а це не тільки майнові витрати, а і неприємні процедури та витрати часу.

Завдана йому моральна шкода також полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача. Крім завдання шкоди здоров`ю, відповідач поламав його окуляри, до яких він звик і відчував у них себе комфортно.

Злочинна поведінка відповідача порушила звичайний повсякденний ритм його життя, відірвала від своїх справ, від звичайних занять і зв`язків, викликала багаточисельні контакти з правоохоронними органами, на що витрачалось багато часу і моральних зусиль.

Моральну шкоду позивач, виходячи із вищезазначеного, оцінює в розмірі 40000 гривень.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що містить позов.

Відповідач заперечував проти позовних вимог. Пояснив, що він не наносив тілесні ушкодження позивачу, про які він зазначає у позові. Зазначив, що ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.05.2020 його звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Матеріальні збитки та моральну шкоду він не спричиняв.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди, завданих ушкодженням здоров`ю від злочину.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 9600,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн, всього 14600,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача.

Вказав, що оскаржуване рішення суду є незаконним, безпідставним.

Зазначив, що суд при ухваленні рішення послався лише на показання позивача, які нічим не підтверджуються, крім його слів.

Зауважив, що позивач вказує, що він знаходився в медичному закладі та просить відшкодувати сплачені ним квитанції, які були отримані через рік після події, а саме з 29.03.2019 по 08.04.2019.

Послався на те, що немає причино наслідкового зв`язку з подією, яка відбулася 10 квітня 2018 року, та стаціонарним лікуванням позивача з 29.03.2019 по 08.04.2019 у медико-санітарній частині № 1 м. Харкова, і витрати на лікування серця.

Вважає, що в обвинувальному акті не вказано, що він побив окуляри позивача, та наніс матеріальну шкоду. В судове засідання позивач приніс якісь побиті окуляри, зовсім не ті, які були на ньому під час події.

Зазначив, що позивач також вказує про заміну пломби, та лікування зубу, однак не має доказів того, що саме під час бійки він втратив пломбу, що навіть не вказано в експертизі про втрату пломби.

Вказав, що жодних доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань надано не було.

ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Позивач вважає рішення районного суду законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі всебічно дослідженим обставинам по справі.

Послався на те, що кримінальне провадження було закрите з нереабілітуючих підстав, що не свідчить про його невинуватість у скоєному злочині.

Зазначив, що завдання йому удару коліном в площину грудної клітини було підтверджене в ході слідчого експерименту та судово-медичним висновком за цим експериментом.

Вважає, що його розлади здоров`я у березні-квітні 2019 року знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із завданими відповідачем тілесними ушкодженнями.

Вказав, що у цивільному процесі саме відповідач має доводити свою невинуватість, проте доказів на спростування позиції позивача він не надав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи.

За нормою ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За правилами п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.05.2020 у справі № 619/772/20, провадження № 1-кп/619/214/20 ОСОБА_1 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000542 від 12.04.2018 закрито.

Процесуальні витрати віднесені на рахунок держави.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 залишено без розгляду, роз`яснено право звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Органом досудового розслідування було встановлено, що своїми злочинними діями ОСОБА_1 10.04.2018 спричинив ОСОБА_2 згідно з висновком експертизи № 41/18Д тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній губі із переходом на підборіддя (ближче до правого кута рота), крововилив у слизову оболонку нижньої губи та правої щоки та забита рана на рівні 44-41 зубів, синець на лобі із переходом на ліву скроню, садно на межі лобної та тім`яної ділянки.

За ступенем тяжкості всі зазначені тілесні ушкодження, як окремо так і сукупно відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.2 п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 р. №6.)

Як зазначив позивач, вказані вище ушкодження призвели до погіршення стану здоров`я, через що він перебував на стаціонарному лікуванні з 29.03.2019 по 08.04.2019, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1226.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи КЗОЗ ХОБСМЕ № 334-2018 від 11.04.2018 у ОСОБА_2 мали місце тілесні ушкодження: синці, садно та забита рана на тлі синця на голові.

Ушкодження утворились від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або удар-стиснення, за винятком саден, які утворились за механізмом тертя-ковзання та могли бути отримані за 1-2 доби до моменту огляду.

За ступенем тяжкості синці (садно) забита рана на тлі синця викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і за цією ознакою згідно п.2.3.2 «Б», п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

При ухваленні оскарженого рішення про часткове задоволення позову районний суд свої висновки мотивував тим, що, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та враховуючи характер, глибину моральних страждань, що носили негативні наслідків, внаслідок чого позивач був вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права, а також враховуючи характер і глибину душевних страждань позивача, суд дійшов до висновку, що заявлений ОСОБА_2 позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, в розмір 5000,00 грн.

Матеріальні збитки підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки понесені внаслідок вчинення відносно позивача злочину, підтверджуються документально, складаються з реальних витрат позивача, пов`язаних зі злочином.

Суд апеляційної інстанції не повністю погоджується з такими висновками районного суду.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Дійсно, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.05.2020 у справі № 619/772/20 кримінальне провадження було закрито за нереабілітуючими підставами, що свідчить про те, що вина ОСОБА_1 була встановлена.

Тому колегія суддів відхиляє доводи скарги про недоведеність того факту, що ОСОБА_1 не завдавав тілесних ушкоджень ОСОБА_2 .

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не було в повному обсязі доведено розмір заподіяної йому матеріальної шкоди.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З абзацу 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу 1 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі.

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наведені норми права не звільняють потерпілу особу від обов`язку довести обсяг заподіяної шкоди.

Так, з матеріалів, а саме виписки із амбулаторної карти стаціонарного хворого № 1226, вбачається, та визнається позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, він страждав на гіпертонічну хворобу багато років ще до завдання йому шкоди ОСОБА_1 (а. с. 19).

Висновком експертизи № 41/18Д та Висновком судово-медичної експертизи КЗОЗ ХОБСМЕ № 334-2018 від 11.04.2018 не встановлено у ОСОБА_2 травм грудної клітини.

З таких обставин, з урахуванням наявної у матеріалах справи медичної документації, суд не може однозначно констатувати, що побиття ОСОБА_2 10.04.2018 та його перебування у стаціонарі, зумовлене проблемами із серцем на фоні наявних у нього захворювань, зокрема багаторічної гіпертонічної хвороби, з 29.03.2019 по 08.04.2019 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Таким чином, вимога позову про компенсацію 4924,80 грн за придбання ліків під час перебування у стаціонарі та після цього, а також вартості аналізу крові у сумі 220 грн є необґрунтованою.

Також, в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_2 суду не було надано суду доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України вартості пошкоджених окулярів або вартості придбаних нових, а також вартості наданих стоматологічних послуг.

За таких обставин, вимога про компенсацію вартості окулярів у сумі 4000 грн та пломбування зубу на суму 250 грн є недоведеною.

Що стосується сплаченої позивачем вартості рентгенологічного дослідження у сумі 52 грн суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна квитанція від 13.04.2018 на суму 32 грн за рентген (а. с. 15).

На аркуші справи 14 міститься квитанція № 157611 від 13.04.2018 згідно з якою ОСОБА_2 зробив добровільне благодійне пожертвування у Благодійний фонд «Меценат» на суму 20 грн, що не може бути розцінене як частина сплаченої вартості за рентгенологічне дослідження.

Дата проведення такого дослідження узгоджується з часом завдання позивачу шкоди, а тому суд вважає, що ОСОБА_2 доведена вимога про компенсацію його вартості на суму 32 грн.

Що стосується вартості Висновку судово-медичної експертизи КЗОЗ ХОБСМЕ № 334-2018 від 11.04.2018 суд зазначає, що в матеріалах справи наявні копії квитанції від 11.04.2018 за № 31221967 на суму 150,25 грн із зазначенням призначення платежу «Сплата за послуги суд.мед.експертизи без ПДВ» та за № 31221968 на суму 10 грн із зазначенням призначення платежу «Комісія за прийнятий платіж» (а. с. 12, 13).

Вартість комісії за прийняття платежу відшкодуванню не підлягає, оскільки сплачена позивачем на користь банківської установи, обраної на власний розсуд.

За таких обставин доведеною є вимога про компенсацію 150,25 грн.

Наведене вище свідчить про те, що позивачем доведено завдання йому матеріальної шкоди на суму 184,25 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 вищевказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності завдання моральної шкоди позивачеві, оскільки саме по собі завдання тілесних ушкоджень, яке супроводжується фізичним болем та стресом є безспірним психотравмуючим фактором.

Що стосується розміру такої шкоди, то суд апеляційної інстанції погоджується з районним судом, що відповідною сатисфакцією позивача є сума 5000 грн, враховуючи вік учасників справи та тривалість кримінального провадження, що відповідає характеру правопорушення, а також загальним принципам цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Таким чином, оскільки судом при ухваленні оскарженого рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого судом були порушені норми матеріального права, то на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, та змінює рішення районного суду, зменшивши розмір відшкодування матеріальних збитків позивача.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2020 року змінити в частині стягнення матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 (проживає за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування матеріальних збитків 184 (сто вісімдесят чотири) гривні 25 копійок.

У задоволенні вимог про компенсацію матеріальних збитків ОСОБА_2 в іншій частині відмовити.

В іншій частині рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.