ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/5343/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 вересня 2021 року , -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2021 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ярошевський О.Т., звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що її чоловік, ОСОБА_2 , працював з 09 листопада 1978 року по 01 січня 1988 року підземним бурильником, з 01 січня 1988 року по 12 березня 1993 року прохідником на ш. «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком».

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14 березня 1997 року встановлено, що професійне захворювання у чоловіка позивачки - ОСОБА_2 , виникло через тривалу роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, причиною професійного захворювання є середньорічна запиленість повітря робочої зони.

Висновком МСЕК від 03 квітня 1997 року ОСОБА_3 первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності та визнано особою з інвалідністю третьої групи. При наступних переоглядах, висновками МСЕК від 05 березня 1998 року, 05 травня 1999 року, встановлено 25% втрати професійної працездатності. При повторному переогляді, висновком МСЕК від 12 квітня 2000 року йому встановлено 35% втрати професійної працездатності, група інвалідності не змінювалась. Висновками МСЕК від 20 липня 2001 року та 22 березня 2002 року ОСОБА_3 , повторно, встановлено 50% втрати професійної працездатності, група інвалідності не змінювалась, безстроково. При повторному переогляді, висновком МСЕК від 29 січня 2009 року йому, повторно, встановлено 75% втрати професійної працездатності, визнано особою з інвалідністю другою групи, безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно довідки КП «Криворізька міська клінічна лікарня №6» КМР від 26.10.2020 року причиною смерті ОСОБА_2 зазначено: хронічний обструктивний бронхіт (професійне захворювання 1997 р.)

Смертю чоловіка позивачки, ОСОБА_2 , їй завдано моральної шкоди, оскільки вона втратила рідну їй людину, яку дуже любила і поважала, після смерті чоловіка позивачка знаходиться в напруженому стані, адже думки про смерть чоловіка не залишають її і до теперішнього часу.

Просила стягнути з відповідача на її корить, без утримання податків та зборів, моральну шкоду у розмірі 400 000,00 грн.

РішеннямЖовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 250 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат`на користь держави судовий збір в розмірі 2 500,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Кривбасзалізрудком», ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачці в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що відсутня вина та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та смертю чоловіка позивачки від професійного захворювання, при цьому, помер чоловік позивачки через 27 років 07 місяців після звільнення з підприємства у віці 73 років.

Крім того, матеріали справи не містять належних доказів протиправних дій відповідача відносно ОСОБА_2 , тому АТ «Кривбасзалізрудком» не може нести відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди.

На думку відповідача, судом першої інстанції надано більшу перевагу доказам позивачки, що в свою чергу призвело до помилкового висновку суду і задоволенню позовних вимог щодо покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди.

Вказує, що позивачкою не надано до суду письмових доказів, про те, що вона на час смерті її чоловіка ОСОБА_2 , мешкала разом з ним однією сім`єю. Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами.

Розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивачки не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим.

Також вказує, що за життя ОСОБА_2 , йому відшкодовано відповідачем моральну шкоду в розмірі 124865,00 грн., у зв`язку з отриманням ним професійного захворювання.

Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі - Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

Зокрема, чинним податковим законодавством передбачено, що у разі, якщо сума моральної шкоди, яка визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (на 2021 рік - 24000,00 грн.), сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» Артеменко С.М., яка наполягала на доводах апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 ( а.с.7), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 73 років (а.с. 8).

ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ш. «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком».

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 14 березня 1997 року ОСОБА_2 встановлено професійне захворювання - пиловий бронхіт, емфізема легень.

Професійне захворювання у чоловіка позивачки - ОСОБА_2 , виникло через тривалу роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, причиною професійного захворювання є середньорічна запиленість повітря робочої зони.

Висновком МСЕК від 03 квітня 1997 року ОСОБА_3 первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності та визнано особою з інвалідністю третьої групи.

При наступних переоглядах, висновками МСЕК від 05 березня 1998 року, 05 травня 1999 року, встановлено 25% втрати професійної працездатності.

При повторному переогляді висновком МСЕК від 12 квітня 2000 року йому встановлено 35% втрати професійної працездатності, група інвалідності не змінювалась.

Висновками МСЕК від 20 липня 2001 року та 22 березня 2002 року ОСОБА_3 , повторно, встановлено 50% втрати професійної працездатності, безстроково, група інвалідності не змінювалась, також, встановлено безстроково. При повторному переогляді, висновком МСЕК від 29 січня 2009 року йому, повторно, встановлено 75% втрати професійної працездатності, визнано особою з інвалідністю другою групи, безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно довідки КП «Криворізька міська клінічна лікарня №6» КМР від 26.10.2020 року причиною смерті ОСОБА_2 зазначено: хронічний обструктивний бронхіт (професійне захворювання 1997 р.)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника внаслідок професійного захворювання та вірно встановив, що відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, позивачу має бути відшкодовано моральну у зв`язку зі смертю чоловіка внаслідок отриманого ним професійного захворювання на підприємстві відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого, виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Позивачка ОСОБА_1 ставить питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної членам сім`ї смертю фізичної особи, тому право на відшкодування зазначеної шкоди виникло у позивачки на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

На думку колегії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці - дружині померлого, оскільки у зв`язку зі смертю чоловіка позивачуи від профзахворювань, вона переносить моральні страждання, які полягають у душевних та психічних стражданнях, що призводять до порушення її звичного ритму та способу життя.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що відсутня вина та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та смертю ОСОБА_2 від отриманого професійного захворювання, колегія суддів не бере до уваги, оскільки довідкою КП «Криворізька міська клінічна лікарня №6» КМР від 26.10.2020 року причиною смерті ОСОБА_2 зазначено: хронічний обструктивний бронхіт (професійне захворювання 1997 р.)

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не містять належних доказів протиправних дій відповідача відносно ОСОБА_2 , тому АТ «Кривбасзалізрудком» не може нести відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди, безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 14 березня 1997 року причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_2 було визнано тривалу роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, причиною професійного захворювання є середньорічна запиленість повітря робочої зони.

Доводи апеляційної скарги про те, що, за життя ОСОБА_2 , йому відшкодовано відповідачем моральну шкоду в розмірі 124865,00 грн., у зв`язку з отриманням ним професійного захворювання, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не стосуються предмету спору даної справи та не мають правового значення, оскільки предмет спору даної справи є стягнення моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання за позовом дружини померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» .

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що позивачкою не надано до суду письмових доказів, про те, що вона на час смерті її чоловіка ОСОБА_2 , мешкала разом з ним однією сім`єю, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів зворотнього.

Доводи апеляційної скарги відповідача АТ «Кривбасзалізрудком», про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок смерті чоловіка, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачці внаслідок смерті її чоловіка, внаслідок професійного захворювання.

Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в повному обсязі відповідають вимогам діючого цивільного законодавства та роз`ясненням, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 з подальшими змінами.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Позивачці завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, порушено її нормальний спосіб життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту.

Суд першої інстанції зробив вірний висновок, що позивачці спричинено психологічні страждання. Однак, прийшов до помилкового висновку про розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на її користь. Окрім того, визначення розміру моральної шкоди є правовим питанням, яке вирішується судом. Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, щосправедливою компенсацією перенесених позивачкою моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та зменшити розмір стягнутого моральної шкоди з відповідача на користь позивачки з 250 000,00 грн. до 200 000,00 грн.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивачка звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивачка подала позов про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь держави та зменшує цей розмір з 2500,00 грн. до 2000,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 рокув частині розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши цей розмір з 250 000,00 гривень до 200 000 (двісті тисяч ) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 рокув частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави змінити, зменшивши цей розмір з 2500 гривень 00 копійок до 2000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: