Справа № 484/3957/20
Провадження № 2/484/179/21
Рішення

Іменем України

(заочне)

18.02.2021 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Максютенко О.А.

за участю секретаря судових засідань - Завірюха В.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку

встановив :

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12.06.2000 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок розташовано на земельній ділянці площею 0,1 га, яка була надана у власність ОСОБА_2 згідно державного акту на право приватної власності на землю серії МК б/н на підставі рішення виконкому Первомайської міської Ради народних депутатів від 26.04.1994 р № 89.

При купівлі-продажу будинку не було належним чином оформлено перехід права власності на вказану земельну ділянку, на якій розташований придбаний позивачкою будинок. Право власності на дану земельну ділянку належить ОСОБА_2 на підставі державного акту, цільове призначення земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку. Вважає, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 328 Цивільного кодексу України разом з переходом права власності на будинок до неї перейшло право власності на спірну земельну ділянку.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі .

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не подала.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що 12.06.2000 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі- продажу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За цим договором продавець ОСОБА_2 продала, а покупець ОСОБА_1 прийняла у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що розташований на земельній ділянці - фонду міської Ради. Договір посвідчено приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчук С.А., зареєстровано в реєстрі за № 1578 (а.с.4).

27.04.2011 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно ксерокопії Державного акту на право приватної власності на землю серії МК б/н від 01.08.1994 року, земельна ділянка, площею 0,1 га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України).

Встановлено, що при укладенні та нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу будинку від 12.06.2000 року, питання щодо набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі №6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Враховуючи, що відповідач ухиляється від оформлення у встановленому законом порядку цивільно-правових угод, щодо передачі права власності на спірну земельну ділянку позивачці, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 набувши право власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2000 року набула також і права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, цільове призначення- для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 яка належала на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 01.08.1994 серії МК б/н.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 377 ЦК, ст. 120 ЗК України, суд

вирішив :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, надану для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за цією ж адресою, без зміни цільового призначення землі.

Заочне рішення може бути переглянуте Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду , через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду складено 18.02.2021 року.

СУДДЯ :