Справа № 703/536/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Кирилюк Н.А., одержавши матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Смілянського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги зазначила, що 16 жовтня 2020 року вона отримала ордер на жиле приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Станом на 26 жовтня 2020 року зареєстрованих осіб за вказаною адресою не було.

По завершенню процедури приватизації дізналась, що на належну їй квартиру постановою державного виконавця Смілянського МВ ДВС від 07.02.2006 р. накладено арешт та оголошено заборону відчуження. При цьому, власником квартири зазначено ОСОБА_2

04 лютого 2021 року вона звернулась до Смілянського МВ ДВС із заявою, в якій просила припинити арешт з належної їй квартири, однак листом від 15 лютого 2021 року їй було відмовлено у цьому в зв`язку із знищенням виконавчого провадження. Одночасно було рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання.

Посилаючись на те, що відмова у знятті арешту є бездіяльністю, на думку ОСОБА_1 , вона має право на звернення до суду із скаргою на дії виконавця.

А тому просила визнати протиправною відмову Смілянського МВ ДВС, яка викладена у листі від 15 лютого 2021 року та звільнити з-під арешту та оголошення заборон на відчуження належну їй квартиру.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження » особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, тобто в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Однак, ст. 447 ЦПК України передбачає право на таке звернення лише сторін виконавчого провадження.

У своїй скарзі ОСОБА_1 вказала, що арешт було накладено з метою забезпечення виконання зобов`язань попереднього власника квартири ОСОБА_2 . Відповідно, вона не є учасником виконавчого провадження.

Враховуючи, що арешт було накладено не з метою виконання зобов`язань ОСОБА_1 , вона не є учасником виконавчого провадження, отже вона не може звертатись до суду із скаргою в порядку, встановленому розділом VII ЦПК України, оскільки законом для неї встановлений інший порядок вирішення питання - шляхом пред`явлення позову.

Таким чином, ОСОБА_1 було порушено порядок захисту свого права.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" вказано, що у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження та роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду з позовною заявою про зняття арешту.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258-260, 447 ЦПК України, суддя

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Смілянського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвала може бути оскаржена в Черкаський апеляційний суд через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : Н.А. Кирилюк