27.01.2021 Єдиний унікальний номер 205/55/20
Єдиний унікальний номер 205/55/20
Провадження № 2/205/1233/21
27 січня 2021 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 та Дніпровська міська рада про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку набувальної давності, -
ОСОБА_1 3 січня 2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 та Дніпровська міськрада про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку набувальної давності.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 8 січня 2020 року позов було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року заяву про витребування доказів було задоволено.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку.
Позивач у своєму позові посилалася на те, що їй належить 1/8 частина домоволодіння АДРЕСА_1 . 1/8 частина зазначеного домоволодіння належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 1957 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 1-6024. Власником інших 6/8 частин спірного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є третя особа ОСОБА_3 . Домоволодіння складається із житлового будинку А-1 загальною площею 61,0 кв.м. з прибудовами та житлового будинку Б-1 загальною площею 82,5 кв.м. з господарськими будівлями, яке розташовано на земельній ділянці площею 699 кв.м. У 1970 році власниками домоволодіння його було поділено фактично на два домоволодіння: житловий будинок А-1 загальною площею 61,0 кв.м. з прибудовами був у користуванні ОСОБА_2 , а потім позивача, житловий будинок Б-1 загальною площею 82,5 кв.м. з господарськими будівлями належав і був у користуванні ОСОБА_3 . Спору між співвласниками з приводу розподілу домоволодіння ніколи не виникало. У 1987 році родина позивача придбала 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , що становила квартиру АДРЕСА_2. АДРЕСА_4 належала відповідачеві, яка виїхала з неї у 1986 році, її місцезнаходження на теперішній час не відоме. У період часу з 1987 року по 2001 рік спірною частиною ніхто не користувався. Через те, що квартири були під спільним дахом, який необхідно було лагодити, а частина будинку, належна відповідачеві, не опалювалася, вона почала руйнуватися, що в результаті стало негативно впливати на квартиру, належну позивачеві. Наприкінці 2001 року ОСОБА_1 почала користуватися квартирою ОСОБА_2 , підтримувати будинок у належному стані, здійснювати ремонтні роботи. На теперішній час позивач проживає і користується спірною частиною домоволодіння, здійснює поточний ремонт, сплачує рахунки і податки. Упродовж тривалого часу вона намагалася віднайти власника 1/8 частини домоволодіння, проте отримала відповідь про відсутність реєстрації відповідача на території Дніпропетровської області, відсутність актового запису про смерть ОСОБА_2 та відсутність спадкових справ. З листопада 2001 року по теперішній час позивач відкрито і безперервно користується 1/8 частиною, домоволодіння, яка належить відповідачеві, свідомо та фактично володіла нерухомим майном, користувалася ним та несла всі витрати по його утриманню; ніхто спірною часткою нерухомого майна не цікавився та прав на неї не заявляв. Просила суд визнати за нею право власності на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 , у порядку набувальної давності. Представник позивача у своїй заяві до суду просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлялася у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив. Надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Представник третьої особи Дніпровської міської ради проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 1957 року, посвідченого Другою міською Державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 1/6024, ОСОБА_2 є власником ј частини домоволодіння АДРЕСА_3 (а.с. 11).
17 листопада 1987 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування, посвідчений Другою дніпропетровської державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі № 2-4757, відповідно до умов якого ОСОБА_4 і ОСОБА_5 подарували, а ОСОБА_6 прийняв у дар 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , право власності на яку у встановленому законом порядку 14 грудня 1987 року зареєстровано в Дніпропетровському БТІ в реєстрову книгу № 82-84 (а.с. 10).
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. і зареєстрованого у реєстрі за № 426, ОСОБА_1 належить 1/8 частина домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 7).
На підставі договору дарування від 25 листопада 2019 року, посвідченого Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 3-940, ОСОБА_1 є власником 2/24 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).
Листом Новокодацького районного у м. Дніпрі ВДРАЦС ГТУ у Дніпропетровській області № 435/14.7-10 від 10 лютого 2018 року повідомлено про відсутність актового запису про смерть ОСОБА_2 (а.с. 117).
Листом Другої дніпровської державної нотаріальної контори № 201/01-16 від 24 січня 2018 повідомлено, що в Державному Реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_2 не виявлено. За даними алфавітної книги спадкових справ Другої дніпровської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася (а.с. 118).
Листом Центрального ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Управління державної реєстрації № 1752/05.1-41 від 13 травня 2020 року актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 12 травня 2020 року не виявлено (а.с. 142).
Згідно з актом від 19 грудня 2019 року, затвердженим головою квартального комітету № 8 Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, встановлено, що ОСОБА_1 з листопада 2001 року користується та здійснює поточний ремонт житлового будинку літ. А-1 у цілому (а.с. 116).
Також на підтвердження оплати комунальних послуг позивачем надано до матеріалів справи довідки КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про стан особових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 119, 120, 121), лист АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» про обслуговування споживача ОСОБА_1 (а.с. 122, 123), а також лист ДФС України у Дніпропетровській області про звільнення ОСОБА_1 від сплати податку на земельну ділянку (а.с. 124).
Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Положеннями ч. 2 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Відповідно до змісту ст. 344 ЦК України, обставини, які мають значення для справи, і які повинен довести саме позивач, як передбачає ч. 1 ст. 81 ЦПК України, є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Згідно з ч. 2 п. 9 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2001 року, тобто більше 10 років, відкрито і безперервно володіє спірним майном і користується ним на власний розсуд, здійснює поточний ремонт, сплачує комунальні послуги, прав на вказану частину домоволодіння третіми особами не заявлено, спір щодо права власності відсутній, тому позивач має законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за нею на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .
Таким чином, заявлені позивачем вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 261 гривні 20 коп. (а.с. 1, 129), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263-265, ч. 1 ст. 280, ст.ст. 281, 282 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею домоволодіння 143,5 кв.м., що складається з: А-1 - житловий будинок житловою площею 32,6 кв.м., загальною площею 61,0 кв.м., Б-1 житловий будинок житловою площею 49,4 кв.м., загальною площею 82,5 к.м., господарчі будівлі і споруди: В, Г, Ж - сараї, З, И - вбиральні, Л - літній душ, М - сарай (тимчасовий), № 1-12, І - споруди, вимощення, в порядку набувальної давності.
Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП неможливо ідентифікувати, останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривні 20 коп.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем та третіми особами може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: