Справа № 303/8007/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря : Купар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в інтересах якого діє адвокат Захарчук Іван Іванович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2020 року у складі судді Гутій О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі ліквідатора «АТ «Дельта-Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Кадирова Владислава Владиславовича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання договору іпотеки квартири недійсним та звільнення майна з під арешту,-

встановив :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивує тим, що він зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Дана квартира на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . В травні 2019 року він вирішив переоформити спадщину, після чого дізнався про укладення кредитного договору № 260/Св-06 від 29.11.2006 року, згідно якого ОСОБА_3 отримала від ТОВ «Український промисловий Банк» кредит у сумі 23,500 євро та про існування договору іпотеки № 260/Zkвin-06-01 від 29.11.2006 року. Зазначає, що на день укладення договору іпотеки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був неповнолітнім та про такі договори не знав. При цьому зазначає, що договір іпотеки від 29.11.2006 року було укладено незаконно, в порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства» та СК України та таким, суперечить правам та інтересам дитини, оскільки він на момент укладення договору проживав в квартирі, що передана в іпотеку, будучи неповнолітнім, а нотаріально посвідченої заяви всіх співвласників квартири на укладення договору іпотеки не має. У наявності є лише рішення Мукачівського міськвиконкому від 28.11.2006 року № 261, яким ОСОБА_2 було надано дозвіл на посвідчення договору іпотеки щодо квартири АДРЕСА_1 для отримання кредиту у сумі 30 000 доларів США для придбання автомобіля. Однак кредит наданий в сумі 23500 євро, способом забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором є договір іпотеки на суму 23,500 євро. У зв`язку з вищенаведеними обставинами просив визнати недійсним договір іпотеки № 260/Zkbin-06-01 від 29.11.2006 року, укладений між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , 1969 року народження та скасувати усі заходи обтяження щодо квартири № 20 (звільнити з під арешту та заборони її відчуження).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 травня 2020 року в задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Захарчук І.І., просить дане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано обставини, які наведено в обґрунтування заявлених вимог. Зокрема, суд дав неправильну оцінку рішенню Мукачівського міськвиконкому від 28.11.2006 року в частині надання згоди ОСОБА_2 на здійснення правочину стосовно нерухомого майна, право власності на яке мають діти; суд не врахував відсутність нотаріально посвідченої згоди усіх співвласників квартири на укладення договору іпотеки та дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта Захарчук І.І. підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Відповідач, третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 29.11.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 260/Св-06, відповідно до якого ОСОБА_2 надано кредит в розмірі 23500 євро на 120 місяців, строк повернення кредиту 28.11.2016 року ( а.с. 10-15).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 260/Св-06, 29.11.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 260/Zkвin-06-01, згідно з умовами якого в іпотеку була передана квартира, розташована в АДРЕСА_1 ( а.с. 15-19).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.04.2005 року квартира, розташована в АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності ( рішення МВК № 19 від 03.02.2005 року видане 04.02.2005 року) ( а.с. 21).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.04.2019 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 27).

Також встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.04.2009 року батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (а.с. 25).

На момент укладення договору іпотеки № 260/Zквiп-06-01 від 29.11.2006 року, в квартирі в АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки був зареєстрований та проживав на той час неповнолітній ОСОБА_1 (позивач).

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі, а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину, передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини ( ч. 2 ст. 177 СК України).

Таким чином вищенаведеними нормами закону передбачено, що у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов`язковою.

Відповідно до ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування.

За змістом ч. 6 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним.

При вирішенні справ у випадку заявлення позову в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки сторони правочину щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом правочину, при укладенні оспорюваного договору; 3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які проживали: АДРЕСА_4 зверталися із заявою до опікунської ради Мукачівського виконкому, в якій просили дати згоду для здійснення правочину стосовно нерухомого майна і дозволу на отримання кредиту в сумі 30 тисяч доларів США для придбання автомобіля із заставою квартири по АДРЕСА_1 , де неповнолітній ОСОБА_1 , 1995 року народження, має право власності, та зазначили, що право на власність неповнолітньому буде забезпечено в будинку по АДРЕСА_4 , якщо батько не виконає зобов`язань по кредиту. (а.с.42)

З архівного витягу із рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 28.11.2006 року № 261 «Про надання згоди для здійснення правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке мають діти», вбачається, що ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_1 надано дозвіл на посвідчення договору іпотеки квартири по АДРЕСА_1 , співвласником якого є малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання кредиту в сумі 30 000, доларів США, за умовою включення малолітнього в число співвласників будинку по АДРЕСА_4 , в разі невиконання батьком дитини зобов`язань по кредиту (а.с. 40).

Із змісту укладеного іпотечного договору № 260/Zквiп-06-01 від 29.11.2006 року, вбачається, що сторонами у даному договорі є: ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які діють і від імені свого малолітнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований АДРЕСА_1 .

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив, що при укладенні оспорюваного іпотечного договору була отримана згода органу опіки та піклування і такий, в установленому законом порядку та на законних підставах, посвідчено нотаріусом. Внаслідок укладенням іпотечного договору не порушено законних прав та інтересів на той час малолітнього ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції дано вірну правову оцінку вищевказаному рішенню виконкому Мукачівської міської ради та правильно встановлено наявність дозволу органу опіку піклування на укладення правочину щодо нерухомого майна, право на яке має неповнолітній ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути взяті до уваги.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про відсутність нотаріально посвідченої згоди усіх співвласників квартири на укладення договору іпотеки, оскільки співвласниками квартири, яка передана в іпотеку за оспорюваним іпотечним договором, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є сторонами договору і який ними обома підписаний.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в інтересах якого діє адвокат Захарчук Іван Іванович,залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: