КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/1152/21
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Ратовської А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
03.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 31.03.1994 року Одеське міжміське бюро технічної інвентаризації на підставі довідки ЖБК «Київський-17» № 35 від 02.03.1994 року зареєструвало за нею - ОСОБА_1 право особистої власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується реєстраційним посвідченням.
Позивач вказує, що 13.10.2020 року Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради надав відомості № С4-217289-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, згідно яких вбачається, що у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована ОСОБА_2 з 10.03.1998 року по теперішній час.
Разом з тим, позивач зазначає, що відповідач - ОСОБА_2 з січня 2005 року по теперішній час не проживає у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , предметів особистого вжитку та майна відповідача в квартирі також немає.
Крім того, позивач вказує, що вона вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач зареєстрований у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично не проживає у ній, за комунальні послуги не сплачує, а позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, утримує квартиру, ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 05.11.2020 рокубуло прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 16.02.2021 року позивач не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, однак надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою», суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,54 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., на підставі довідки, виданої ЖБК «Київський-17» від 02.03.1994 року № 35 (а.с. 6).
Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 31.03.1994 року записано в реєстрову книгу №10к за реєстровим № 396 стор.179 (а.с. 7).
З відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №С4-217289-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 13.10.2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 з 10.03.1998 року по теперішній час (а.с. 8).
Разом з тим, з акту про фактичне не проживання за місцем реєстрації від 28.10.2020 року, завіреного головою ЖБК «Київський-17», вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з січня 2005 року, не зважаючи на реєстрацію, фактично не проживає ОСОБА_2 (а.с. 9).
Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Таким чином, судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,54 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., у якій зареєстровані, зокрема, з 10.03.1998 року відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак у квартирі не проживає.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Після спливу цього строку відповідно до ст. 72 ЖК України, особа, може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Згідно ст. 6 зазначеного закону України громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
При викладених обставинах, з урахуванням заочного розгляду справи, відсутності обґрунтованих заперечень відповідача, встановлених судом обставин відносно того, що відповідач у квартирі АДРЕСА_1 , не мешкає, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідачів.
Керуючись ст.ст. 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Петренко В. С.