Справа № 305/1936/20
Провадження по справі 2/305/258/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2021 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемота М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Рахові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період з 03.08.2011 до 29.03.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі в них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий на даний час проживає з позивачкою. Рішенням Рахівського районного суду від 15.03.2012, що набрало законної сили 27.03.2012, відповідача зобов"язано сплачувати аліменти в користь позивачки на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.02.2012 до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Рахівського районного суду від 28.07.2015 та ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015, відповідачу змінено розмір стягуваних аліментів з 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на тверду грошову суму по 600 (шістсот) гривень, щомісячно, до повноліття дитини. Відповідач з січня 2020 року не сплачує аліменти і разом з тим не спілкується з сином, не приймає участі в його вихованні та утриманні. Так, у відповідь на запит представника позивача за місцем навчання дитини надано характеристику, згідно з якою встановлено, що відповідач взагалі не цікавиться навчальним та виховним процесом свого сина. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача з пояснень проживаючих та сусідів встановлено, що відповідач з кінця 2015 року по даний час не спілкується з сином, не приймає участі у його вихованні та не бере участі у додаткових витратах, пов"язаних з вихованням, розвитком та лікуванням сина. Станом на день звернення до суду існує підстава для позбавлення батьківських прав, визначена п.2 ч.1 ст.164 СК україни. У зв"язку з чим просила винести рішення, яким позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 14.12.2020 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації.

Ухвалою суду від 23.06.2021 залучено третю особу орган опіки та піклування Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, як правонаступника Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області як орган опіки та піклування, в особі служби у справах дітей Рахівської РДА.

В матеріалах справи наявний відзив, однак такий поданий відповідачем за межами, встановленого судом, строку, аж 11 травня 2021 року, в той час, коли ухвала про відкриття провадження у справі із позовною заявою з додатками вручалися відповідачу 05.01.2021, однак від отримання яких він відмовився. В силу ст.130 ЦПК України , особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином, строк подання відзиву складав до 20.01.2021.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 присутні не були. Останнім подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та прохання задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився. Від його представника ОСОБА_5 до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглянути за його та відповідача відсутності. Водночас просить у задоволенні позову відмовити.

Представником третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Великобичківської селищної ради, ОСОБА_6 в судове засідання, 06.12.2021, на електронну адресу суду, надіслано заяву про розгляд справи без участі представника ради. Та, одночасно надано Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 .

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 є ОСОБА_3 .

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Звертаючись до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, ОСОБА_1 , як на підставу заявлених вимог, посилалась на те, що у період після розірвання шлюбу, відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться розвитком дитини, здоров`ям, не бере участі у його вихованні, усі питання щодо виховання дитини вирішуються особисто нею, відповідач не забезпечує дитину матеріально.

На підтвердження зазначених обставин позивачкою суду надано:

- акт обстеження матеріально-побутових умов від 30.01.2020, в якому зазначено, що зі слів проживаючих у дворогосподарстві ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - власників дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 Водяне встановлено, що ОСОБА_3 , колишній чоловік ОСОБА_1 та батько ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з кінця 2015 року по даний час не виконує свої батьківські обов"язки, а саме не спілкується з сином, не приймає участі у вихованні сина, не бере участі у додаткових витратах, пов"язаних з вихованням, розвитком та лікуванням сина;

- характеристику учня 2-А класу Верхньоводянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 ОСОБА_4 , в якій, окрім характеризуючих особу та успішність дитини, зазначено, що у навчальному та виховному процесі мама учня бере активну участь, часто телефонує стосовно навчання та поведінки сина, відвідує батьківські збори, цікавиться та піклується умовами навчального та виховного процесу у школі.Батько, ОСОБА_3 з початку навчання по даний час жодного разу не відвідував школу, жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, не приймає участі в організаційних заходах навчального процесу, не відвідує відкриті уроки, виступи сина, взагалі не приймає участі у процесі навчання та виховання сина ОСОБА_4 . З поведінки ОСОБА_14 вбачається відсутність уваги, спілкування, виховання та утримання зі сторони його батька.

Надаючи оцінку зазначеним вище доказам, суд не вважає їх достатніми для підтвердження позиції позивачки щодо ухилення відповідачем від виконання обов`язків батька відносно неповнолітніх дітей.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Разом з тим, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Позивачкою не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, вживання наркотичних речовин та алкогольних напоїв, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_3 , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Крім того, в судовому засіданні з даних Висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , складеного органом опіки та піклування Великобичківської селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області, встановлено, що неактивна участь батька в житті дитини спричинена самою позивачкою ОСОБА_1 , яка фактично перешкоджала відповідачеві у побаченні та спілкуванні з сином. Таким чином, батько фактично позбавлений можливості спілкуватися із дитиною, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише за впливом матері, яка має неприязні стосунки із відповідачем.

В ході розгляду справи відповідачем заперечені позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав.

Отже, відсутність батька в житті дитини обумовлена напруженими конфліктними стосунками між батьком та матір"ю дитини. Особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини, відтак суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 10.12.2021.

Суддя: Ємчук В.Е.