КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/35917/20

02 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Демченка Юрія Васильовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кривомаз Юлії Володимирівни на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року, ухвалених під головуванням судді Пономаренко Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Лігабізнесінформ» про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року в інтересах позивача ОСОБА_1 , його представник - адвокат Демченко Ю.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Лігабізнесінформ» про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди, в якому просив:

- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачами ОСОБА_2 та ТОВ «Інформаційне агентство «Лігабізнесінформ», ІНФОРМАЦІЯ_3 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме: «Фраза № 1: «Фактически ОСОБА_1 решил пойти по трупам своих взаимоотношений с коллегами и ОСОБА_4, собственной репутации и уважения для достижения политических амбиций. Поведение ОСОБА_1 я могу объяснить только его политическими целями. Если сравнивать его с ОСОБА_4 , ОСОБА_1 - карлик на плечах у гиганта, который взобрался наверх и кричит: я сделал санкции США [против Северного потока-2], я сделал контракт с Газпромом, я сделал первый реверс газа из ЕС. Но, по правде говоря, ОСОБА_1 стоял рядом пока взрослые люди этим занимались и делали свою работу »; Фраза № 2 : «Неудовлетворенные политические амбиции ОСОБА_1. Он чрезвычайно токсичный менеджер, который может "отравить" рабочую атмосферу, в которую он ввязывается. Ее (программу 20/20) было невозможно выполнить. Когда ОСОБА_1 отвечал за эту программу, его подопечные "рисовали" добычу газа, пока сам же ОСОБА_1 отмалчивался, чтобы потом все скинуть на меня, который публично ее назвал полным фиаско»;

- зобов`язати відповідачів спростувати вищевказану недостовірну та негативну інформацію, у той же спосіб, в який ним було її поширено, а саме розмістити на вебсайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» в мережі Інтернет протягом 10 календарних днів, після набрання рішенням законної сили шляхом розміщення резолютивної частини судового рішення в даній справі із зазначенням, що розповсюджена вищевказана інформація є недостовірною, наклепницькою і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 ;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 140 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що про вищенаведену інформацію позивач дізнався із мережі Інтернет, яка була розповсюджена ІНФОРМАЦІЯ_3 колишнім очільником так званого дивізіону «Інтегрований газовий бізнес» НАК «Нафтогаз України» - ОСОБА_2 із прямим умислом - завдати суттєвої шкоди діловій репутації позивачу, адже наведені в позові твердження не відповідають дійсності та є наклепницькою інформацією. Окремо зазначив, що твердження відповідача, що позивач «відмовчувався», «протиправно бездіяв, достеменно знаючи про те, що, нібито, «домальовуються показники» щодо росту обсягів видобутку газу», ОСОБА_2 , фактично звинуватив ОСОБА_1 у вчиненні кримінального діяння, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

При цьому, стороною позивача зазначено, що моральна шкода полягає в перенесеному нервовому стресі, що неминуче, негативно та непоправно вплинула на репутацію позивача, що, в свою чергу, потягло за собою тяжкість вимушених змін у життєвому складі та стосунках з людьми та зниження престижу і ділової репутації.

Позивач вказує, що за вказаних обставин, оскільки такі звинувачення завдають істотної шкоди діловій репутації позивача, підривають авторитет та довіру професійної ділової спільноти, змушує сумніватись у його законослухняності, компетентності та доброчесності, він вимушений був звернутися до суду з цим позовом, який просить задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Лігабізнесінформ» про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Городецької А.Д. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 60 000,00 грн.

В іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Демченко Ю.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про те, що інформація поширена відповідачами є оціночним судженням, оскільки спростована фраза є фактичним твердженням.

Вказував на те, що суд безпідставно дійшов висновку про недопустимість висновку експерта, наданого стороною позивача.

Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом було порушено норми ст.. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 32 Конституції України, ст.ст. 275,277,297 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Посилався на те, що в рішенні суду не відображено результатів оцінки всіх доказів у справі і мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Не погоджуючись із додатковим рішенням, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати додаткове рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що суд не врахував, що розмір таких витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала публічний інтерес.

Також не погоджуючись із додатковим рішенням з апеляційною скаргою звернулася представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кривомаз Ю.В., в якій просила скасувати додаткове рішення в частині відмови у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 170 592,00 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що додаткове рішення в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що додаткове рішення взагалі не містить обґрунтування підстав відмови у відшкодуванні відповідачу витрат на правову допомогу в розмірі 68 010 грн.

Зауважувала, що всі судові витрати відповідача були неминучими, всі послуги, які були надані відносяться до видів адвокатських послуг, витрати відповідача на правову допомогу є співмірними із складністю справи та її значенням для відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача на рішення суду, представник відповідача ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що судове рішення ухвалено за результатами правильного встановлення обставин справи та на підставі повно та об`єктивно досліджених доказів, у відповідності з вимогами ст. 263 ЦПК України, тому підстави для скасування відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача на додаткове рішення, представник відповідача ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи скарги є надуманими та безпідставними, а тому не свідчать про порушення судом першої інстанції прав та інтересів позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача, представник відповідача ТОВ «Інформаційне агентство «Лігабізнесінформ» адвокат Осійчук Т.М. просила залишити без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сіліна М.Д. підтримала доводи їх апеляційних скарг та просила скарги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кривомаз Ю.В. проти доводів апеляційних скарг сторони позивача заперечувала та просила залишити їх без задоволення, а апеляційну скаргу сторони відповідача на додаткове рішення задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Інформаційне агентство «Лігабізнесінформ» - Осійчук Т.М. просила апеляційну скаргу представника позивача на рішення суду залишити без задоволення, щодо апеляційних скарг на додаткове рішення - на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом,що в публікації від ІНФОРМАЦІЯ_3 на вебсайті «Ліга. Бізнес» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Лігабізнесінформ» було опубліковане в статті (мовою оригіналу) «ІНФОРМАЦІЯ_6», інтерв`ю відповідача ОСОБА_2 .

Разом із тим, судом встановлено, що зміст вказаної публікації не містить висловлювань саме у представленій стороною позивача формі двох висловлювань, а саме: «Фраза № 1: «Фактически ОСОБА_1 решил пойти по трупам своих взаимоотношений с коллегами и ОСОБА_4, собственной репутации и уважения для достижения политических амбиций. Поведение ОСОБА_1 я могу объяснить только его политическими целями. Если сравнивать его с ОСОБА_4, ОСОБА_1 - карлик на плечах у гиганта, который взобрался наверх и кричит: я сделал санкции США [против Северного потока-2], я сделал контракт с Газпромом, я сделал первый реверс газа из ЕС. Но, по правде говоря, ОСОБА_1 стоял рядом пока взрослые люди этим занимались и делали свою работу »; Фраза № 2 : «Неудовлетворенные политические амбиции ОСОБА_1. Он чрезвычайно токсичный менеджер, который может "отравить" рабочую атмосферу, в которую он ввязывается. Ее (программу 20/20) было невозможно выполнить. Когда ОСОБА_1 отвечал за эту программу, его подопечные "рисовали" добычу газа, пока сам же ОСОБА_1 отмалчивался, чтобы потом все скинуть на меня, который публично ее назвал полным фиаско».

Зазначені висловлювання становлять не дві окремі фрази «Фразу №1» та «Фразу №2», як зазначає позивач, а являються відповідями ОСОБА_2 на різні питання і в публікації наведені окремо один від одного, і це не дві, а чотири окремі, не пов`язані між собою фрази :

1) «Фактически ОСОБА_1 решил пойти по трупам своих взаимоотношений с коллегами и ОСОБА_4, собственной репутации и уважения для достижения политических амбиций»;

2) «Поведение ОСОБА_1 я могу объяснить только его политическими целями. Если сравнивать его с ОСОБА_4 , ОСОБА_1 - карлик на плечах у гиганта, который взобрался наверх и кричит: я сделал санкции США [против Северного потока-2], я сделал контракт с Газпромом, я сделал первый реверс газа из ЕС. Но, по правде говоря, ОСОБА_1 стоял рядом пока взрослые люди этим занимались и делали свою работу »;

3) «Неудовлетворенные политические амбиции ОСОБА_1. Он чрезвычайно токсичный менеджер, который может "отравить" рабочую атмосферу, в которую он ввязывается»;

4) «Ее было невозможно выполнить. Когда ОСОБА_1 отвечал за эту программу, его подопечные "рисовали" добычу газа, пока сам же ОСОБА_1 отмалчивался, чтобы потом все скинуть на меня, который публично ее назвал полным фиаско».

Ці висловлювання не є ізольованими, а звучать у контексті розлогого інтерв`ю відповідача ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачами, зобов`язання її спростувати. Також відсутні правові підстави і для задоволення похідних позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей

(стаття 68 Конституції України).

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надав правильну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем ОСОБА_2 надано оцінку діям та амбіціям позивача, що носить характер оціночних суджень і є виключно суб`єктивною думкою ОСОБА_2 .

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Аналіз змісту оспорюваних висловів свідчить про відсутність твердження про факти і вказує на те, що по суті в ньому викладені оціночні судження відповідача. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

Разом із цим положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З аналізу наведених положень закону слід дійти висновку про те, що позивач повинен довести обставини, що оспорювана інформація стосується безпосередньо його, а також впливає на його немайнові права та порушує ділову репутацію.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що зміст висловлювань відповідача ОСОБА_2 містять оціночні судження, які не підлягають спростуванню, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Демченко Ю.В. про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом було порушено норми ст.. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 32 Конституції України, ст.ст. 275, 277, 297 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Щодо додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ухвалюючи у справі додаткове рішення про часткове задоволення клопотання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що деякі послуги, вартість яких заявлена у клопотанні про компенсацію судових витрат, не являються неминучими та необхідними; деякі послуги носять не правовий характер, а організаційно-технічний характер, тобто не належать до витрат на професійну правничу допомогу; заявлений розмір витрат не є співмірним в розумінні ч. 4 ст. 137 ЦПК України, з огляду на що вважав можливим стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 60 000,00 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За приписами частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).

Згідно із вимогами частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За правилами частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина друга статті 141 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме надано: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження своїх вимог про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, представником відповідача надано суду: договір про надання правової допомоги між АО «КМ Партнери» та ОСОБА_2 від 27.10.2020 № 2-1/50-2020 із зазначенням індивідуальних погодинних ставок адвокатів-учасників Об`єднання та їх помічників; акти прийомки-передачі, рахунок-фактура № 8 та витяг із карткового рахунку про оплату на суму 84 122,00 грн., рахунок-фактура № 81 на суму 146 470,00 грн. та витяг із карткового рахунку про оплату 146 470,00 грн.

В актах прийомки-передачі зазначений перелік робіт, їх ціна та час, витрачений учасниками Об`єднання на виконання відповідних робіт, а загальний розмір витрат на оплату таких робіт становить 230 592,00 грн та складається із:

- складання протоколу огляду за результатами огляду веб-сторінки сайту ТОВ «Інформаційне агенство «Лігабізнесінформ» на якій розміщено публікацію, 24 грудня 2020 року (24 хв.) - 2 040,00 грн.;

- складання протоколу огляду за результатами огляду сторінки веб-порталу «Бібліотека Вітренко», на якій розміщено публікацію «Позиваюсь про захист прав на гідність і ділову репутацію через поширення щодо мене недостовірної інформації», 24 грудня 2020 року (24.хв) - 2 040,00 грн.;

- підготовка відзиву на позовну заяву (14 год. 06. хв.) - 71 910,00 грн.;

- оформлення до подачі відзиву на позовну заяву (1 год. 06 хв.) - 1 694,00 грн.;

- завірення додатків до відзиву на позовну заяву (54 хв.) - 4 590,00 грн.;

- направлення позивачу, відповідачу 2 копії відзиву на позовну заяву засобами поштового зв`язку (1 год. 12 хв.) - 1 848,00 грн.;

- підготовка клопотання про визнання висновку лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 3017 від 08.09.2020 року недопустимим доказом (2 год. 48 хв.) - 14 280,00 грн.;

- підготовка проекту ухвали суду про визнання висновку лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 3017 від 08.09.2020 року, недопустимим доказом, як додатку до клопотання про визнання висновку недопустимим доказом (2 год. 24 хв.) - 12 240,00 грн.;

- оформлення до подачі клопотання про визнання висновку лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 3017 від 08.09.2020 року недопустимим доказом (1 год. 48 хв.) - 3 960,00 грн.;

- засвідчення додатків до клопотання про визнання висновку лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 3017 від 08.09.2020 року недопустимим доказом (12 хв.) - 1 020,00 грн.;

- направлення позивачу та відповідачу 2 копії клопотання про визнання висновку лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 3017 від 08.09.2020 року недопустимим доказом засобами поштового зв`язку (1 год. 18 хв.) - 2 860,00 грн.;

- підготовка клопотання про забезпечення судових витрат шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми (2 год. 18 хв.) - 11 730,00 грн.;

- оформлення до подачі клопотання про забезпечення судових витрат шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми (1 год. 42 хв.) - 3 960,00 грн.;

- засвідчення додатків до клопотання про забезпечення судових витрат шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми (12 хв.) - 1 020,00 грн.;

- направлення позивачу та відповідачу 2 копії клопотання про забезпечення судових витрат засобами поштового зв`язку (1 год. 18 хв.) - 2 860,00 грн.;

- участь в судовому засіданні 18 лютого 2021 року (18 хв.) - 1 530,00 грн.;

- консультування та юридичний супровід клієнта щодо підготовки заяви свідка, включаючи аналіз питань, поставлених позивачем у позовній заяві, їх роз`яснення та рекомендації до надання формулювань відповідей на такі запитання (3 год. 18 хв.) - 16 830,00 грн.;

- організація оформлення до подачі заяви свідка (1 год.) - 2 200,00 грн.;

- направлення позивачу та відповідачу 2 копії заяви свідка засобами поштового зв`язку та подача заяви до суду (1 год. 54 хв.) - 4 180,00 грн.;

- підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (18 хв.) - 1 050,00 грн.;

- подача клопотання про ознайомлення з матеріалами справи до суду та ознайомлення з матеріали справи в суді (1 год. 48 хв.) - 6 300,00 грн.;

- участь у судовому засіданні 24 березня 2021 року (54 хв.) - 4 590,00 грн.;

- підготовка заперечення до відповіді на відзив (8 год. 12 хв.) - 41 820,00 грн.;

- оформлення до подачі заперечення до відповіді на відзив (2 год. 12 хв.) - 4 840,00 грн.;

- направлення позивачу та відповідачу 2, копії заперечення засобами поштового зв`язку, та направленняя до суду заперечення (1 год. 24 хв.) - 3 080,00 грн.;

- участь в судовому засіданні 14 червня 2021 року (1 год. 12 хв.) - 6 120,00 грн.

Оцінивши зазначені вище письмові докази в розрізі вимог статей 89, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведення понесення ОСОБА_2 судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, які підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на його користь, оскільки позовні вимоги останнього було залишено без задоволення.

Разом з тим, дослідивши вид, вартість, обсяг і перелік наданих послуг та виконаних робіт, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що складання протоколу огляд веб-сторінки сайту та складання протоколу огляду вебпорталу - 2 040,00 грн.,; підготовка клопотання про визнання доказу недопустимим - 14 280,00 грн.; підготовка проекту ухвали про визнання доказу недопустимим - 12 240,00 грн, - не являються неминучими та необхідними, а надання таких послуг, як: оформлення до подачі відзиву на позовну заяву - 1 694,00 грн.; завірення додатків до відзиву - 4 590,00 грн.; направлення сторонам копій відзиву з додатками - 1 848,00 грн.; оформлення до подачі клопотання про визнання висновку експертизи недопустимим доказом - 3 960,00 грн.; посвідчення додатків до клопотання про визнання висновку недопустимим доказом - 1 020,00 грн.; направлення суду та сторонам копії клопотання - 2 860,00 грн.; оформлення до подачі клопотання про забезпечення судових витрат - 3 960,00 грн.; засвідчення додатків до клопотання про забезпечення судових витрат - 1 020,00 грн.;направлення суду і сторонам копії клопотання - 2 860,00 грн.; організація оформлення до подачі заяви свідка - 2 200,00 грн.; направлення сторонам та суду копії заяви свідка - 4 180,00грн.; підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи - 1 050,00 грн.; подача клопотання про ознайомлення з матеріалами справи - 6300,00 грн.; оформлення до подачі заперечення до відповіді на відзив - 4 840,00 грн.; направлення сторонам та суду копій заперечення до відповіді на відзив - 3080,00 грн., не є видами адвокатських послуг, перелік яких визначений статтею 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такі послуги носять не правовий, а організаційно-технічний характер та не належать до витрат на професійну правничу допомогу, а тому на підставі положень статей 137, 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вартість робіт зазначених у актах не є співмірними в розумінні ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір витрат, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача у розмірі 60 000,00 грн. також є завищеним та неспівмірним, враховуючи, що фактично судом було враховано надані такі послуги як: підготовка та подання відзиву на позовну заяву, участь у трьох судових засіданнях, підготовка клопотання про визнання висновку лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 3017 від 08.09.2020 року недопустимим доказом, підготовка клопотання про забезпечення судових витрат шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, консультування та юридичний супровід клієнта щодо підготовки заяви свідка, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка заперечення до відповіді на відзив.

Враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зважаючи на складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, ціну позову, категорію та значення справи для сторін, колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає 30 000,00 грн., що на думку суду є обґрунтованими, та відповідають принципу розумності, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення в частині стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 60 000,00 грн. слід змінити, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню до 30 000,00 грн. В іншій частині додаткове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Демченка Юрія Васильовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кривомаз Юлії Володимирівни на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Демченка Юрія Васильовича на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 60 000,00 грн. змінити, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню до 30 000,00 грн.

В іншій частині додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий: Судді: