Номер провадження: 22-ц/813/2314/21
Номер справи місцевого суду: 501/112/13- ц
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/112/13- ц

Номер провадження: 22-ц/813/2314/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

- за участю секретаря судового засідання Янковської Ю.Л.,

учасники справи:

- позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Петрюченко М.І. 01 жовтня 2013 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі Банк) звернулось до Іллічівського міського суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку - заборгованість за кредитним договором у розмірі 210 076,12 грн. та судові витрати; 2) внести зміни до кредитного договору №2468-н від 03.10.2012 року, а саме: - у п. 1.2 слова та цифри «Остаточним терміном повернення кредиту є 03 жовтня 2018 року» замінити на «терміном остаточного погашення кредиту встановити дату подання позовної заяви»; - у п. 1.5.1.3 слова «остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше 03 жовтня 2018 року» замінити на «Останню сплату процентів здійснити не пізніше дати подання позовної заяви».

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 03.10.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2468-н, згідно якого ОСОБА_1 отримав кошти у сумі 485 000,00 грн. з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 21% річних, з кінцевим терміном повернення - 03.10.2018 року.

В якості забезпечення зобов`язань по даному кредитному договору, 03.10.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою.

06 лютого 2011 року Іллічівським міським судом Одеської області ухвалено рішення за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у розмірі 777 635,60 грн..

Позивач вказує, що договір за зазначеним рішенням не розірвано та у зв`язку з несвоєчасним погашенням боргу з моменту ухвалення рішення, відповідно до п. 1.5.1.1 кредитного договору нараховані відсотки та пеню, у зв`язку з чи виникла заборгованість у розмірі 210 449,32 грн. (а. с. 58 - 59).

2.2 Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2013 року задоволено позов Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 0076,12 коп..

Внесено зміни до кредитного договору №2468-н від 03.10.2012 року, а саме: - в п.1.2 слова та цифри «Остаточним терміном повернення кредиту є 03 жовтня 2018 року» замінити на «терміном остаточного погашення кредиту встановити дату подання позовної заяви»; - в п.1.5.1.3 слова «остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше 03 жовтня 2018 року» замінити на «Останню сплату процентів здійснити не пізніше дати подання позовної заяви».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судові витрати у розмірі 2 094,49 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зобов`язання за кредитним договором не виконані. Відповідно до п. 1.5.1.1 кредитного договору (а. с. 9) Банком нараховані відсотки та пеню, у зв`язку з чим станом на 10.06.2013 року виникла заборгованість у розмірі 210 449,32 грн., яка складається з: - прострочені проценти за користування кредитом у розмірі 136 009,68 грн.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту у розмірі 13 601,84 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом у розмірі 60 464,60 грн. (а. с. 21 - 22).

23 квітня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення по даній цивільній справі (а. с. 2-4).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення призначено до розгляду в судовому засіданні (а. с. 23).

Згідно архівної довідки, матеріали цивільної справи №501/112/13-ц знищені по закінченню терміну зберігання.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04.06.2020 року ініційовано питання щодо відновлення знищеного судового провадження у справі (а. с. 72).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20.08.2020 відновлено втрачене провадження в справі №501/112/13-ц за позовом Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині копій наступних документів:

- рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2011 року;

- заяви про збільшення розміру позовних вимог;

- розрахунку часткової заборгованості за договором;

- повістки про виклик до суду;

- ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 07.02.2013 про відкриття провадження у справі №501/112/13-ц;

- позовної заяви;

- договору про відновлення кредитної лінії;

- тарифи та послуги банку;

- таблиці сукупної вартості кредиту;

- паспорту ОСОБА_1 ;

- супровідного листа представника АТ «Ощадбанк» від 18.10.2013 до Іллічівського міського суду Одеської області про видачу виконавчих листів (а. с. 76 - 77).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним позовом (а. с. 100 - 102).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2013 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Банку.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) оскаржуване заочне рішення не було отримано апелянтом. Про існування судового процесу апелянт дізнався 17.04.2020 року після отримання листа від Головного територіального управління юстиції в Одеській області; 2) судом першої інстанції не було враховано, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06 грудня 2011 року у справі № 2-1723/2011 вже були задоволенні позовні вимоги Банку про стягнення боргу за кредитним договором №2468-н; 3) кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу. Тому, вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають (ВС/КЦС від 14.02.2018 року №564/2199/15-ц) (а. с. 106 - 108).

2.5 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2013 року залишено без руху (а. с. 121).

29 січня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява про усунення недоліків (а. с. 124 - 125).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2013 року залишено без руху (а. с. 127).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтами подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (а. с. 130 - 132).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2013 року (а. с. 137).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.03.2021 року призначено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2013 року до розгляду (а. с. 138).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року витребувано з Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу №2-1723/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості (а. с. 166 - 168).

13.09.2021 року з Іллічівського міського суду Одеської області надійшла цивільна справа №2-1723/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

У судовому засіданні ОСОБА_3 , діюча від імені АТ «Державний ощадний банк України», просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших осіб, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

03 жовтня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2468-н, згідно якого ОСОБА_1 отримав кошти у сумі 485 000,00 грн., з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 21% річних, з кінцевим терміном повернення - 03.10.2018 року.

03 жовтня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою.

06 лютого 2011 року Іллічівським міським судом Одеської області ухвалено рішення у справі №2-1723/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у розмірі -777 635,60 грн..

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому поручителі, виходячи із зазначених норм закону, несуть солідарну відповідальність з боржником кожен за своїм договором поруки.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не було враховано, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06 грудня 2011 року у справі № 2-1723/2011 вже були задоволення позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» щодо стягнення боргу за кредитним договором №2468-н та кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, а тому вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають, колегія суддів приймає з огляду на наступне.

03 жовтня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2468-н, згідно якого ОСОБА_1 отримав кошти у сумі 485 000,00 грн., з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 21% річних, з кінцевим терміном повернення - 03.10.2018 року.

03 жовтня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою.

З витребуваної апеляційним судом цивільної справи №2-1723/2011 вбачається, що у серпні 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до Іллічівського міського суду із позовною заявою про дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №2468-н у розмірі - 777 635,60 гривень.

Підпунктом 1.2 Кредитного договору, визначено остаточний термін повернення Кредиту - 03.10.2018 року.

При зверненні до суду банк посилався на підпункт 3.2.2. та 3.3.1 кредитного договору від 03 жовтня 2008 року, згідно з якими має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та плати за кредит.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Це фактично означає, що договір є чинним впродовж строку, визначеного договором, а в момент спливу такого строку можна припустити, що його дія припиняється.

ПАТ «Державний ощадний банк України» у позовній заяві по вищевказаній іншій справі посилається на невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до п.п. 3.2.2 Кредитного договору, банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку.

Відповідно до п.п. 3.3.1 Кредитного договору, у разі порушення умов договору позивальник зобов`язаний достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами та інших належних до сплати платежів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Банк, звернувшись до суду у серпні 2011 року із позовними вимогами про дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №2468-н у розмірі - 777 635,60 гривень, реалізував своє право, передбачене статтею 1050 ЦК України, і змінив строк виконання основного зобов`язання.

Вказане свідчить про те, що термін виконання зобов`язання за кредитним договором Банком було змінено і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення Банку до суду з таким позовом, а саме - 31.08.2011 року.

Правовими наслідками пред`явлення вимоги Банку про повне дострокове погашення зобов`язання за кредитом є наступні:

1) дана вимога змінює строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором.

2) моментом виконання основного зобов`язання за кредитним договором стає дата, вказана в вимозі банку про повне дострокове погашення зобов`язання за кредитним договором.

3) з цього моменту банк втрачає право на нарахування відсотків за кредитним договором.

4) з цього моменту починається перебіг строку позовної давності

5) з цього моменту починається відлік шестимісячного строк, в межах якого банк праві пред`явити вимогу до поручителя шляхом подання позову.

6) право на стягнення пені та інших видів відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання зберігається до часу повного погашення боргу.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Зміна строку виконання зобов`язання, як і будь-якої іншої умови договору, може мати місце за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом. Таке правило закріплене ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Зміна договору не спрямована на ліквідацію укладеного сторонами договору. Вона спрямована на зміну окремих його умов шляхом вчинення, як правило, обома сторонами відповідних юридичних дій, які фактично за своєю правовою природою є правочином, оскільки правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміна договору якраз і реалізується шляхом вчинення таких дій. Це означає, що на них мають розповсюджуватися відповідні правила про правочини.

Відповідно до п. 7.2 Договору відновлювальної кредитної лінії №2468-н від 03.10.2008 року, всі зміни та доповнення до цього договору викладаються в письмовій формі у вигляду додаткового договору та набувають чинності з моменту їх підписання.

Таким чином, сторони під час укладання кредитного договору погодили порядок внесення змін та доповнень до вказаного договору.

Однак, з матеріалів даної справи та справи №2-1723/2011 не вбачається, що між сторонами були укладені додаткові договори, які б визначали інший термін виконання зобов`язань за кредитним договором.

Водночас ані умовами укладеного між сторонами договору, ані положеннями чинного законодавства не передбачено такого механізму, як внесення змін до договору, після зміни строків його виконання.

Положеннями ст. 204 ЦК закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню.

А отже, звернення Публічного акціонерного товариство «Державний ощадний банк України» у грудні 2012 року з позовом до суду із вимогами про внесення змін до кредитного договору №2468-н від 03.10.2012 року, а саме: - в п.1.2 слова та цифри «Остаточним терміном повернення кредиту є 03 жовтня 2018 року» замінити на «терміном остаточного погашення кредиту встановити дату подання позовної заяви»; - в п.1.5.1.3 слова «остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше 03 жовтня 2018 року» замінити на «Останню сплату процентів здійснити не пізніше дати подання позовної заяви» та стягнення заборгованість за кредитним договором у розмірі 210 076,12 грн. не відповідають вимогами законодавства.

3.6 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку за вищевказаного обґрунтування.

3.7 Остаточний розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно остаточно здійснити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з Банку на користь відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді апеляційній інстанції у розмірі 1 050 грн. (а. с. 105), та 2 091,70 грн. (а. с. 125), що разом складає 3 141,73 грн..

3.8 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2013 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі - 3 141 (три тисячі сто сорок одна) грн. 73 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 13 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

С. О. Погорєлова