Справа № 683/107/19
16 листопада 2020 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого судді Цішковського В.А.
з участю секретаря Крупської В.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Старокостянтинові справу №683/107/19, 2/683/85/2020 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості інвестицій та стягнення неустойки, -
В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд до ОСОБА_2 із позовною заявої про відшкодування вартсоті інвестицій та стягнення неустойки за інвестиційним договором № 22 від 30.08.2017 року в розмірі 118 050 грн. 50 коп., мотивуючи тим, що 30 серпня 2017 року між ОСОБА_2 (Реципієнт) і ОСОБА_1 (Інвестор), було укладено Інвестиційний договір (надалі Договір). Відповідно до умов Договору Інвестор, на добровільних засадах здійснив інвестування у діяльність реципієнта (Об`єкт інвестування), а Реципієнт зобов`язувався використовувати вкладені інвестиції лише для здійснення діяльності реципієнта (Об`єкту інвестування), визначених Договором та виконувати пов`язані з цим обов`язки на умовах, передбачених Договором. Згідно з п.1.3 Договору об`єктом інвестування є діяльність відповідача з виконання робіт та надання послуг щодо навчання англійською мовою в організації «Foshan Best Education Training Center», головний офіс якої знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , « АДРЕСА_2 .
У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 отримав лист датований 23 квітня 2018 року від «Foshan Best Education Training Center» (Організація, в якій відповідач надавав послуги щодо навчання англійської мови) про те, що відповідач ОСОБА_2 з 22 квітня 2018 року порушив укладену між ним та «Foshan Best Education Training Center» угоду і покинув освітній центр. Безпідставне полишення відповідачем місця надання послуг без дозволу і попередження організації перед якою у неї були зобов`язання є свідомим волевиявленням на припинення діяльності, що є Об`єктом інвестування за Договором, і порушенням п.п. 4.2.2., 4.2.5., 4.2.7., 4.2.8. Договору.
Відповідно до п.5.3. Договору у випадку порушення відповідачем одного з обов`язків, встановлених пунктами 4.2.2.-4.2.9. Договору, за кожен факт такого порушення та/або обґрунтоване повідомлення організацією, визначеною в п.1.3. цього Договору, про порушення Реципієнта, відповідач сплачує штрафну неустойку в розмірі 100 000 грн. (сто тисяч грн.) протягом 5 банківських днів з моменту направлення претензії/вимоги про це.
Згідно з п. 3.3. Договору у випадку порушення порядку використання Інвестицій, залучених Інвестором та/або свідомого волевиявлення Реципієнта на припинення (нездійснення) діяльності, що є Об`єктом інвестування за цим Договором, Інвестор має право вимагати у Реципієнта відшкодування вартості Інвестицій протягом 10 днів з моменту отримання обґрунтованої претензії від Інвестора.
За оформлення візи до Китайської Народної Республіки, позивач сплатив 650 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2018 року (дата претензії) становить 18 050,50 грн. (1 долар США=27,77 грн.). Таким чином, свої зобов`язання за Договором позивач виконав належним чином, що підтверджується документами про здійснення інвестиційної діяльністі відповідача. У свою чергу, відповідач свідомо порушив декілька умов Договору (п. п. 4.2.2., 4.2.5., 4.2.7., 4.2.8.) і положення ст.ст. 525, 526, 626, 629 Цивільного кодексу України.
Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року даний позов прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 24 квітня 2020 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 листопада 2020 року постановлено провести по справі заочний розгляд.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права позивача на належне виконання умов договору, внаслідок чого він позивається про його відновлення шляхом відшкодування інвестицій та стягнення неустойки.
Так, судом встановлено, що 30 серпня 2017 року між ОСОБА_2 (Реципієнт) і ОСОБА_1 (Інвестор), було укладено Інвестиційний договір (нададі Договір) № 22 (надалі - Договір). Відповідно до умов Договору Інвестор, на добровільних засадах здійснив інвестування у діяльність ОСОБА_3 (надалі - діяльність Реципієнта), а Реципієнт зобов`язувався використовувати вкладені інвестиції лише для здійснення діяльності Реципієнта (Об`єкту інвестування), визначених цим Договором та виконувати пов`язані з цим обов`язки на умовах, передбачених цим Договором.
Згідно з п.2.1. Договору інвестиція здійснюється шляхом понесення витрат позивачем на підготовку та організацію діяльності Відповідача та може надаватися у формі грошових коштів, майна (речей) майнових прав (надалі - «Інвестиція») в обсязі, визначеному позивачем та необхідному для задоволення мети здійснення інвестиції (п.3.2. Договору).
Перелік здійснених Інвестицій встановлено у Протоколі здійснення інвестицій №1 від 30.08.2017 року, що є невід`ємним Додатком до Договору.
Згідно з п.3.2. Договору метою здійснення інвестицій є забезпечення ефективної діяльності Відповідача й отримання позитивних результатів діяльності Відповідача, передбаченої в п.1.3. цього Договору.
У травні 2018 року позивач отримав лист датований 23 квітня 2018 року від «Foshan Best Education Training Center» (Організація, в якій відповідач надавав послуги щодо навчання англійської мови) про те, що відповідач з 22 квітня 2018 року порушив укладену між ним та «Foshan Best Education Training Center» угоду і покинув освітній центр.
Безпідставне полишення відповідачем місця надання послуг без дозволу і попередження організації перед якою у нього були зобов`язання є свідомим волевиявленням на припинення діяльності, що є о б`єктом інвестування за Договором, і порушенням п.п. 4.2.2., 4.2.5., 4.2.7., 4.2.8. Договору.
Вказаний факт є порушенням порядку використання інвестицій і є підставою для застосування до відповідача штрафних санкцій передбачених п.5.3. Договору в розмірі 100 000 грн.
Згідно з п.4.2.2. Договору відповідач зобов`язався належним чином здійснювати свою діяльність, визначену в п.1.3. Договору, задля досягнення мети здійснення інвестування.
Згідно з п.4.2.5. Договору відповідач зобов`язався дотримуватись та не порушувати умов, визначених у письмових договорах /угодах/ правочинах укладених з організацією визначеною в п.1.3. Договору.
Згідно з п.4.2.8. Договору відповідач зобов`язався дотримуватись та не порушувати правил, встановлених організацією, визначеною в п.1.3. Договору, та законодавства країни укладення контракту /договору/ правочину з організацією, визначеною в п.1.3. Договору.
Безпідставне полишення відповідачем місця надання послуг без дозволу і попередження організації перед якою у нього були зобов`язання є свідомим волевиявленням на припинення діяльності, що є вб`єктом інвестування за Договором, і порушенням п.п. 4.2.2., 4.2.5., 4.2.7., 4.2.8. Договору.
Відповідно до п.5.3. Договору у випадку порушення відповідачем одного з обов`язків, встановлених пунктами 4.2.2.-4.2.9. Договору, за кожен факт такого порушення та/або обґрунтоване повідомлення організацією, визначеною в п.1.3. цього Договору, про порушення реципієнта. Відповідач сплачує штрафну неустойку в розмірі 100 000 грн. (сто тисяч) протягом 5 банківських днів з моменту направлення претензії/вимоги про це.
Відповідно до протоколу здійснення інвестицій №1 від 30.08.2017 року, що є невід`ємним додатком до Договору, на виконання умов Договору та своїх зобов`язань за ним позивач здійснив інвестиції для відповідача. Водночас, сторонами погоджено, що до таких інвестицій відносяться покриття витрат на транспорт, а саме: квиток на потяг та/або авіаквиток/авіаквитки з Києва до Китаю; супутні п.1.1.1. транспортні витрати, такі як: таксі до аеропорту в іноземній державі при пересадці (у разі необхідності) та таксі (або інший транспорт) з аеропорту (що є кінцевим місцем призначення) безпосередньо до місця проживання реципієнта в Китаї; оформлення всіх необхідних віз на період дії контракту. Сума витрат включає: оплату в повному обсязі офіційного консульського збору, у тому числі додаткового консульського збору за дострокову видачу візи (в разі необхідності) та оплату послуг агентства/агента, які займаються візовими питаннями.
Як зазначено в повідомленні 23 квітня 2018 року від «Foshan Best Education Training Center» (Організація, в якій відповідач надавав послуги щодо навчання англійської мови) вбачається, що відповідач був працевлаштований в Китаї на посаді вчителя англійської мови.
22 квітня 2018 року відповідач не з`явився до освітнього закладу «Foshan Best Education Training Center» та з цього часу більше не повертався до своїх викладацьких обов`язків у школі, що призвело до фінансових втрат.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У частині першій ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Тобто, принцип свободи договору належить до загальних засад цивільного законодавства, закріплених у ст.3 ЦК України, та є одним із принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав та проявляється у визнанні договору основною формою опосередкування зв`язків самостійних учасників цивільного обороту. Сутність даного принципу цивільного права полягає, передусім, у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини.
Отож, принцип свободи договору відображає істотну ознаку поведінки учасників, зумовлену обранням ними конкретних суб`єктивних прав та взяття на себе відповідно кореспондуючих їм обов`язків, що зумовлюють прийняття рішення про укладення відповідного договору.
До складових свободи договору відноситься такі чинники: свобода волевиявлення особи при вступі у договірні відносини; свобода вибору контрагента за договором; свобода вибору сторонами форми договору; право сторін укладати як договори, передбачені законом, так і договори, які законом не передбачені, але йому не суперечать; свобода визначення умов договору; право сторін за своєю згодою змінювати, розривати або продовжувати дію укладеного ними договору; право визначати способи забезпечення договірних зобов`язань; право встановлювати форми (міри) відповідальності за порушення договірних зобов`язань.
Так, причиною укладення інвестиційного договору № 22 від 30.08.2017 року явилось вільне волевиявлення обох сторін, якими визначено характер договору та його умови.
Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначені Законом України «Про інвестиційну діяльність».
Відповідно до ст.1 зазначеного Закону інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект.
У частині першій ст.4 та частині першій ст.5 цього Закону передбачено, що об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути, зокрема інтелектуальні цінності, а суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності - громадяни іноземних держав.
При тому за змістом частини 3 ст.8 та частини першої ст. 18 цього Закону, якщо інвестиційна діяльність не має на меті проведення певних видів господарської діяльності, яка підлягає ліцензуванню, то отримання ліцензії від учасників інвестиційної діяльності не вимагається.
У пункті 1.4. інвестиційного договору, укладеного між сторонами визначено, що інвестор не має на меті здійснення господарської діяльності та мети отримання прибутку, а також не надає послуг з посередництва у працевлаштуванні.
Таким чином, сторони уклали договір у простій письмовій формі, погодивши між собою усі суттєві умови договору і підписавши його кожну сторінку, що свідчить про волевиявлення сторін при укладенні договору. Цей договір не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації та не вимагає ліцензування діяльності інвестора. В установленому законом порядку договір недійсним не визнаний.
Судом встановлено, що на виконання умов цього договору позивачем 09 вересня 2017 року сплачено візовий збір за ОСОБА_2 в розмірі 650 доларів США .
За змістом протоколу здійснення інвестицій № 1, підписаного сторонами у день укладення договору (30.08.2017 року) позивач, як інвестор, мав покрити витрати відповідача, як реципієнта, на оформлення усіх необхідних віз на період дії контракту.
Однак, з протоколу вбачається, що здійснення інвестицій не передбачені категорії віз, необхідні для поїздки реципієнта до КНР, витрати за яку на оплату візового збору були понесені позивачем, а тому вважаю, що позивач скористався цією візою, тому ці витрати слід вважати збитками позивача за договором.
Тобто, фактично відповідачем був припинений договір в односторонньому порядку до закінчення строку його дії.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч.1 ст.549, ч.1 ст.550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
У пункті 5.3 договору визначений розмір неустойки у 100 000 гривень у випадку порушення реципієнтом умов договору, зокрема і у зв`язку з припиненням договору до закінчення строку його дії.
Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже суд, оцінивши розмір збитків та розмір штрафних санкцій (неустойки), має право зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність з понесеними збитками за договором.
Розмір збитків і штрафних санкцій (розмір неустойки) та їх співмірність відносяться до фактичних обставин справ, встановлення яких судом є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання сторонами; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру неустойки (штрафу) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
По відношенню до цього також слід зазначити, що неустойка (штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання, і не може бути засобом збагачення.
Відповідна правова позиція, що є обов`язковою для застосування (ч. 4 ст. 263 ЦПК України), зазначена у постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2019 року у справі № 303/2408/16-ц.
Однак, частина 3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки, оскільки він значно перевищує розмір збитків.
Отже, суд може з власної ініціативи застосувати ч.3 ст.551 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу) тому, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків іншої сторони за договором. При цьому, визначення граничного розміру пені залишається на розсуд суду з урахуванням дотримання критеріїв, що визначені у ч.3 ст.551 ЦК України.
У зв`язку із порушенням умов інвестиційного договору позивач відповідно до п. 5.3. договору набув право на відшкодування неустойки за рахунок відповідача, однак враховуючи фактичні обставини справи, особливості інвестиційного договору та обставини його виконання обома сторонами не у повному обсязі, застосовуючи принцип розумності, справедливості, з урахуванням балансу прав та обов`язків сторін за договором, розмір збитків, понесених інвестором, розмір неустойки (штрафу), слід зменшити до наближеного розміру збитків, тобто до 15 000 гривень.
Вирішуючи вимоги позову в частині відшкодування вартості інвестицій в розмірі 18 050,50 грн., що еквівалентно 650 дол. США, суд виходить із наступного.
За оформлення візи до Китайської Народної Республіки, позивач сплатив 650 доларів США, що підтверджується копією квитанції.
Згідно із п. 3.3. Договору у випадку порушення порядку використання інвестицій, залучених інвестором та/або свідомого волевиявлення реципієнта на припинення (нездійснення) діяльності, що є об`єктом інвестування за цим Договором, інвестор має право вимагати у реципієнта відшкодування вартості інвестицій протягом 10 днів з моменту отримання обґрунтованої претензії від інвестора.
В той же час стороною позивача не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач отримав саме робочу візу (витрати в розумінні Договору), а не іншу. Таким чином витрати в розмірі 650 доларів США позивач поніс не на виконання умов інвестиційного договору та ним не доведено вказані обставини. Наведене свідчить про безпідставність позовної вимоги про відшкодування вказаних витрат.
Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем частково доведено належними і допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, відтак суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 97 грн. 58 коп. судового збору (768,40 х 12,7 %).
На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 549, 550, 611 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 268, 273, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості інвестицій та стягнення неустойки задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штрафну неустойку за Інвестиційним договором № 22 від 30.08.2017 року в розмірі 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень) та судовий збір в розмірі 1000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 97,58 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Суддя: