Постанова

Іменем України

10 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 235/6366/18

провадження № 61-13388св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Покровська центральна районна лікарня, комунальне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного суду від

06 червня 2019 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Гапонова А. В.,

Новікової Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Покровської центральної районної лікарні, комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 «А» групи, яка встановлена внаслідок загального захворювання.

З 12 травня 2016 року йому була визначена індивідуальна програма реабілітації інваліда № 253 (вікова категорія від 18 років і старше) строком на 2 роки, яка затверджена міжрайонною травматологічною МСЕК міста Красноармійська, згідно якої була зазначена мета реабілітації - відновлення обмеження життєдіяльності часткове, відновлення професійної та трудової діяльності часткове, відновлення соціально-побутового стану часткове, технічна компенсація обмеження життєдіяльності часткова.

17 травня 2018 року йому була визначена нова індивідуальна програма реабілітації інваліда № 826 (вікова категорія від 18 років і старше), яка затверджена міжрайонною травматологічною МСЕК міста Красноармійська безстроково.

У зазначеній програмі реабілітації в пункті 14 зазначені реабілітаційні заходи та їх реалізація, зокрема, такий вид та форма реабілітаційного заходу як ендопротези та інші вироби медичного призначення згідно стандартам МОЗ, а саме пелюшки, памперси та катетери «Фолея» постійно - ЛПУ.

З моменту призначення індивідуальної програми № 253 він звернувся до Покровської ЦРЛ та до Центру ПМСД для взяття на облік як особу з інвалідністю для забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації.

08 квітня 2016 року його взято на облік як внутрішньо переміщену особу у місті Покровську Донецької області.

З моменту його звернення та до грудня 2017 року відповідачами вчасно та в повному обсязі надавались всі необхідні засоби індивідуальної гігієни, що передбачені індивідуальною програмою реабілітації.

Однак, починаючи з березня 2018 року він перестав отримувати вказані засоби з невідомих йому підстав та без відповідного повідомлення його про це, тому вже у березні 2018 року у письмовій формі особисто звернувся до Покровської ЦРЛ з проханням роз`яснити підстави припинення їх надання.

Від відповідачів надійшли відповіді, в яких вони посилались на пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1301 від 02грудня 2009 року «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів технічними та іншими засобами», згідно якої гігієнічні пелюшки та катетери «Фолея» не входять до затвердженого переліку технічних засобів, які можуть бути надано інваліду.

Зважаючи на те, що з січня 2018 року він не отримує відповідні засоби згідно індивідуальної програми реабілітації, він не міг у повній мірі проходити програму реабілітації, і взагалі його існування дуже ускладнилось.

З початку березня 2018 року його самопочуття сильно погіршилось, у зв`язку з чим він вимушений був звернутись до лікарні, де йому була надана медична допомога.

З цього часу його стан значно погіршився (наявність підвищеної температури тіла, тяжкого дихання та постійний біль, розпочався висип по всьому тілу, цистит та інші вади здоров`я).

Неправомірними діями відповідача йому спричинені моральні страждання, оскільки стан його здоров`я значно погіршився, було порушено нормальний уклад життя, оскільки він вимушений був докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав і для тривалого і дорогого лікування в закладах охорони здоров`я.

Відсутність забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації його з боку відповідачів з березня 2018 року призвело до того, що ним було перенесено дві операції з хірургічним втручанням. Завдану моральну шкоду оцінив у

100 000,00 грн.

ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії відповідачів щодо невиконання індивідуальної програми реабілітації інваліда № 253 (вікова категорія

від 18 років і старше) від 12 травня 2016 року в частині безоплатного забезпечення його технічними засобами реабілітації з січня 2018 року, зобов`язати відповідачів виконувати індивідуальної програми реабілітації інваліда № 253 (вікова категорія від 18 років і старше) від 12 травня 2016 року в частині безоплатного забезпечення його технічними та іншими засобами реабілітації з січня 2018 року, а також стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 05 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено існування права на безкоштовне забезпечення такими засобами особистої гігієни як пелюшки та катетери «Фолея» та відповідно у Покровської Лікарні відсутній обов`язок щодо безкоштовного забезпечення позивача наведеними засобами особистої гігієни.

Інше обґрунтування підстав відмови у позові судом зводилось до відсутності у Покровської Лікарні можливості здійснювати безкоштовне забезпечення

ОСОБА_1 засобами індивідуальної гігієни за власний рахунок.

Суд вважав що відсутні правові підстави для покладання обов`язку щодо забезпечення позивача засобами особистої гігієни на Центр медико-санітарної допомоги, який створений з метою надання первинної медичної допомоги, здійснення управління медичним обслуговуванням населення та вжиття заходів з профілактики захворювання населення та підтримки громадського здоров`я.

Також суд вказав, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди.

Постановою Донецького апеляційного суду від 06 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 05 березня 2019 року в частині вимоги про відмову в позові ОСОБА_1 до Покровської центральної районної лікарні про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Покровської центральної районної лікарні про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Покровської центральної районної лікарні щодо невиконання індивідуальної програми реабілітації інваліда № 253 від 12 травня 2016 року в частині безоплатного забезпечення ОСОБА_1 технічними та іншими засобами реабілітації з січня 2018 року.

Зобов`язано Покровську центральну районну лікарню виконувати індивідуальну програму реабілітації інваліда № 253 від 12 травня 2016 року в частині безоплатного забезпечення ОСОБА_1 технічними та іншими засобами реабілітації з січня 2018 року.

В іншій частині рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2019 року залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання дій Покровської центральної районної лікарні протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, апеляційний суд виходив із того, що вибіркове забезпечення особи з інвалідністю технічними засобами не відповідно до індивідуальних медичних програм не ґрунтується на законодавстві України та є порушенням беззаперечного права позивача на забезпечення з боку Держави його потреб у зв`язку з інвалідністю та соціальний захист особи з інвалідністю не може покладатись в залежність від виконання службовими особами своїх обов`язків.

Разом з тим, апеляційний суд вказав, що аргументи суду першої інстанції з приводу відсутності фінансування для забезпечення інвалідів технічними засобами та не можливості здійснювати безкоштовне забезпечення інваліда ОСОБА_1 засобами індивідуальної гігієни за власний рахунок ґрунтуються на припущеннях, оскільки неодноразові звернення посадових осіб Покровської Лікарні до органів місцевого самоврядування та органів влади з питань фінансування витрат на придбання технічних засобів для інвалідів не замінюють їх юридичного зобов`язання і не відкривають змісту щодо наявного фінансування. Також відсутні жодні докази того, що в певний період часу таке фінансування змінилося чи відбулись інші зміни які суттєво вплинули на можливість придбання необхідних для осіб з інвалідністю технічних засобів.

Вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального не виконання державними установами функцій покладених на них чинним законодавством.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в цій частині про те, що сам факт не надання технічних засобів особі з інвалідністю не свідчить про завдання цій особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статі 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, наявність шкоди, протиправність дій особи, яка її завдавала, вина та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (статі 77, 81 ЦПК України).

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

03 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 06 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Покровської центральної районної лікарні, правонаступником якої є комунальне підприємство «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі

100 000,00 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно застосовано закон, що виявилось у неправильному тлумаченні загальних підстав відшкодування моральної шкоди, оскільки починаючи із січня 2018 року позивач не отримував відповідні засоби, у зв?язку із чим у нього погіршився стан здоров?я, що є наслідком неправомірних дій відповідача, і у зв?язку із чим позивач був вимушений докладати додаткових зусиль.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року поновлено представнику

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження постанови Донецького апеляційного суду від 06 червня 2019 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

У листопаді 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного суду від 06 червня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого

2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Постанова Донецького апеляційного суду від 06 червня 2019 року оскаржується в частині залишення без змін рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2019 року в частині позовних вимог

ОСОБА_1 до Покровської центральної районної лікарні, комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

Постанова Донецького апеляційного суду від 06 червня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Покровської центральної районної лікарні, комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії заявником не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції в цій частині не перевіряється.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 має фактичне місце проживання в

АДРЕСА_1 .

З 12 травня 2016 року йому була визначена індивідуальна програма реабілітації інваліда № 253 (вікова категорія від 18 років і старше) строком на 2 роки, яка затверджена міжрайонною травматологічною МСЕК м. Красноармійська.

17 травня 2018 року йому була визначена нова індивідуальна програма реабілітації інваліда № 826 (вікова категорія від 18 років і старше), яка затверджена міжрайонною травматологічною МСЕК м. Красноармійська безстроково.

Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 253 уперше ОСОБА_1 рекомендовано МСЕК: медикаментозне лікування за необхідності ЛПЗ, оперативне лікування, санаторно-курортне лікування за відсутності протипоказань, медичне спостереження невропатолога, масаж, ЛФК. Та зазначено технічні та інші засоби реабілітації до яких входять: універсальне крісло-коляска, сидіння для ванної, підйомник та поручні, функціональне ліжко для постійно лежачого хворого, приліжкова тумбочка, протипролежневий матрац та подушки, катетер і памперси.

Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 361 вдруге ОСОБА_1 рекомендовано МСЕК: медикаментозне лікування за необхідності ЛПЗ, оперативне лікування, санаторно-курортне лікування за відсутності протипоказань, медичне спостереження невропатолога, масаж, ЛФК. Також зазначено технічні та інші засоби реабілітації до яких окрім тих що були зазначені в програмі № 253 додано також приліжковий стіл, пелюшки та сечоприймач.

У відповіді на звернення Лікарня зазначила, що буде забезпечувати позивача безоплатно підгузками у необхідній кількості, та зазначила що закупівля пелюшок та катетерів призведе до порушення чинного законодавства.

Згідно накладних ОСОБА_1 з 2016 року отримував памперси, пелюшки, сечоприймачі та катетери в період часу з 22 липня 2016 року по 10 жовтня

2018 року.

Згідно листа Покровської ЦРЛ від 06 листопада 2018 року № 01-17/3233 безоплатне забезпечення інвалідів технічними засобами здійснюється на підставі затвердженої Програми економічного і соціального розвитку

м. Покровськ на 2018 рік (розділ 10 «Забезпечення пільгової категорії населення» п. 10.4 «Засоби технічної реабілітації»), наказу по лікарні від 24 січня 2017 року № 01-05/55 «Про організацію роботи по забезпеченню інвалідів технічними і іншими засобами», постанови Кабінету міністрів України

від 03 грудня 2009 року № 1301 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів технічними та іншими засобами», постанови Кабінету міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи». Фінансування програми здійснюється з місцевого бюджету за поданнями на сесію листами-заявками від Покровської ЦРЛ щоквартально.

В межах виділених коштів Покровська ЦРЛ здійснює закупівлю технічних засобів через ProZorro

Вирішуючи спір в частині визнання дій Покровської центральної районної лікарні протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, апеляційний суд виходив із того, що вибіркове забезпечення особи з інвалідністю технічними засобами не відповідно до індивідуальних медичних програм не ґрунтується на законодавстві України та є порушенням беззаперечного права позивача на забезпечення з боку Держави його потреб у зв`язку з інвалідністю та соціальний захист особи з інвалідністю не може покладатись в залежність від виконання службовими особами свої обов`язків. Аргументи суду першої інстанції з приводу відсутності фінансування для забезпечення інвалідів технічними засобами та не можливості здійснювати безкоштовне забезпечення інваліда ОСОБА_1 засобами індивідуальної гігієни за власний рахунок ґрунтуються на припущеннях, оскільки неодноразові звернення посадових осіб Покровської Лікарні до органів місцевого самоврядування та органів влади з питань фінансування витрат на придбання технічних засобів для інвалідів не замінюють їх юридичного зобов`язання і не відкривають змісту щодо наявного фінансування. Також відсутні жодні докази того, що в певний період часу таке фінансування змінилося чи відбулись інші зміни які суттєво вплинули на можливість придбання необхідних для осіб з інвалідністю технічних засобів. Вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального не виконання державними установами функцій покладених на них чинним законодавством. За наведених обставин, апеляційний суд зробив висновок про наявність підстав про визнання дій відповідача протиправними та зобов?язав останнього забезпечити ОСОБА_1 , в частині безоплатного забезпечення, технічними та іншими засобами реабілітації з січня 2018 року.

Разом з цим, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та вказав, що сам факт не надання технічних засобів особі з інвалідністю не свідчить про завдання цій особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статі 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, наявність шкоди, протиправність дій її завдавала, вина та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (статі 77, 81 ЦПК України).

Проте з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди колегія суддів погодитися не може.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статі 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частина друга стаття 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд, встановивши наявність неправомірних дій з боку відповідача, безпідставно погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Отже, встановивши, що відповідачем порушено беззаперечне право позивача на забезпечення з боку Держави його потреб у зв`язку з інвалідністю, апеляційний суд повинен був вирішити питання про стягнення моральної шкоди.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Залежно від наведених обставин, що мають істотне значення, та відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, колегія суддів вважає, що відповідач має відповідати за заподіяну моральну шкоду перед позивачем та визначає розмір у такого відшкодування у сумі 5 000,00 грн.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у справі допущено неправильне застосування норм матеріального права, додаткових збирання доказів матеріали справи не потребують, тому колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що постанова Донецького апеляційного суду від 06 червня 2019 рокув частині позовних вимог ОСОБА_1 до Покровської центральної районної лікарні, комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українипостанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПКА України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи відомо, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи, а тому є таким, що відповідно до правил пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про ухвалення у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Покровської центральної районної лікарні, комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області про відшкодування моральної шкоди нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині, судові витрати у розмірі 50,00 грн у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції слід стягнути з Покровської центральної районної лікарні в дохід держави.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного суду від 06 червня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Покровської центральної районної лікарні, комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області про відшкодування моральної шкоди скасувати та постановити в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Покровської центральної районної лікарні, комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Покровської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Стягнути з Покровської центральної районної лікарні на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України) судовий збір за перегляд справи в суді касаційної інстанції в розмірі 50,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун