Постанова

Іменем України

06 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 370/1226/15-ц

провадження № 61-6936св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,

Дундар І. О.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічними позовами) - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом (позивачі за зустрічними позовами): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач за первісним та зустрічними позовами - ОСОБА_4 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Немировської О. В., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

У травні 2015 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Камілла» (далі - ТОВ «ТД «Камілла»). Продаж цієї частки у розмірі 40 % вчинено за 8 000 000,00 грн, які ОСОБА_2 зобов`язався сплатити ОСОБА_4 протягом 60 календарних днів з моменту укладення та підписання договору, а ОСОБА_4 - прийняти грошові кошти, про що свідчать підписи на останній сторінці договору. Відповідач ОСОБА_2 не виконав належним чином свої зобов`язання, які передбачені договором купівлі-продажу частки та не сплатив цієї суми коштів, внаслідок чого на момент звернення з цим позовом виникла заборгованість в розмірі 8 000 000,00 грн.

05 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 укладений договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла». У пункті 1.1 договору про відступлення права вимоги передбачено, що первісний кредитор передає йому право вимоги щодо отримання належних йому грошових коштів за відчужену належну частку в статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» згідно з пунктом 6 частини другої договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла», укладеного 17 грудня 2014 року між ним та громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_2 , а новий кредитор приймає право вимоги в розмірі 8 000 000,00 грн, що належне первісному кредитору за основним договором від ОСОБА_2 .

Позивач ФОП ОСОБА_1 просив:

- стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн як майнову поруку відповідно до пункту 1.5 договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла»» солідарно з громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 7 980 000,00 грн у зв`язку з невиконанням зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року та договором про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05 травня 2015 року, зареєстрований в реєстрі № 330;

- стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заподіяні збитки від інфляції в розмірі 3 296 000,00 грн за весь час прострочення на момент вчинення правочину про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05 травня 2015 року, зареєстрований в реєстрі № 330;

- 3 % річних від простроченої суми, що становить 91 396,67 грн станом на момент вчинення правочину про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05 травня 2015 року, зареєстрований в реєстрі № 330;

- ухвалити рішення, яким дозволити державному виконавцю в процесі виконання судового рішення звернути стягнення на користь ФОП ОСОБА_1 р/р НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Правекс-Банк», МФО 380838, код ЄДРПОУ , за рахунок реалізації виявленого рухомого та нерухомого майна, часток у статутному капіталі товариств, власником яких є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та грошових коштів на рахунках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в банківських установах, виявлені державним виконавцем в процесі виконання рішення суду.

31 серпня 2016 року в ході судового засідання позивачем за первісним позовом ФОП ОСОБА_1 було уточнено позовні вимоги шляхом подачі усних та письмових пояснень, а саме надано розрахунок суми відповідно до статті 625 ЦК України: розміру інфляційних втрат на день ухвалення рішення - 4 192 000,00 грн.; 3 % річних у розмірі 370 189,39 грн.

Вказував, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21 квітня 2016 року у господарській справі № 910/25489/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30 червня 2016 року, підтверджено факт сплати ОСОБА_4 своєї частки розміром 40 % у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла».

13 листопада 2015 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД Камілла» від 05 травня 2015 року, укладеним між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що при укладенні договору про відступлення права вимоги його сторони не дотримались вимог частин першої, третьої статті 203 ЦК України, оскільки, на думку відповідача, в даному випадку мало місце відступлення права вимоги за грошовими зобов`язаннями, тобто фактично був укладений договір факторингу. Вважав, що за змістом вимог статті 1079 ЦК України та частини першої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» такі послуги можуть надаватися лише банківськими установами або фізичними особами-підприємцями, однак у випадках, прямо зазначених у законодавстві.

31 серпня 2016 року ОСОБА_3 також подала зустрічний позов до ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Насобіною Г. О., зареєстрованого в реєстрі за № 1491, недійсним.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн як невиконання зобов`язань за договором поруки.

Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 980 000,00 грн як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05 травня 2015 року, зареєстрований в реєстрі № 330.

Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користь ФОП ОСОБА_1 як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 000,00 грн за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1491.

Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми, що становить 370 189,39 грн, за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за

№ 1491.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 3 683,23 грн судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року скасовано у частині задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та в цій частині провадження у справі закрито. В іншій частині рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 31 травня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року в частині позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення вищевказаних грошових коштів з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно на користь ФОП ОСОБА_1 .

У задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовлено. В іншій частині рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року ухвалено додаткове судове рішення, яким викладено резолютивну частину рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року в новій редакції із зазначенням кодів платників податків та посвідок на постійне місце проживання в Україні відповідачів та коду позивача у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року залишено без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року, ухвала Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 серпня 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року залишено без змін.

30 вересня 2019 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року, в якій також просила в порядку частини третьої статті 370 ЦПК України скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткове рішення).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року в незміненій частині визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року (додаткове рішення) у цій справі відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_5 , подану її представником ОСОБА_7 , задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Скасовуючи ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року, суд касаційної інстанції посилався на те, що обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо порушення оскаржуваним рішенням суду її прав має перевірятись після відкриття апеляційного провадження під час апеляційного розгляду справи, яке може бути закрите, якщо буде встановлено, що оскарженим рішенням суду першої інстанції питання про права та/або обов`язки особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, не вирішувались. Тобто апеляційний суд повинен був відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , а в разі з`ясування, що судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, - закрити апеляційне провадження.

Короткий зміст оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , яка подана представником ОСОБА_7 , на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року у зазначеній справі закрито.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не була учасником правовідносин, спір стосовно яких вирішений оскаржуваним рішенням, яке безпосередньо не стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_5 , як особи, яка не була залучена до участі у справі, а його мотивувальна та резолютивна частини не містять жодних висновків або суджень суду про права чи обов`язки ОСОБА_5 .

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У квітні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_5 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд належно не мотивував свої висновки, не врахував і не надав належної оцінки доводам ОСОБА_5 про те, що оскаржене рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 використовує як підставу позову у справах за його позовами до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання недійсними, укладених між ними договорів дарування нерухомого майна.

Короткий зміст відзивів

У травні 2021 року від ОСОБА_4 надійшов відзив, у якому він просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_5 , посилаючись на те, що він не мав боргів перед ОСОБА_2 , а тому ніяких зарахувань зустрічних вимог не могло відбутись.

У травні 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому він просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_5 , посилаючись на те, що зі сторони ОСОБА_5 має місце зловживання цивільними процесуальними правами, оскільки її дії спрямовані на те, щоб допомогти ОСОБА_2 ухилитися від виконання грошових зобов`язань перед позивачем.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Як на підставу касаційного оскарження відповідач відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 17, частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц Верховний Суд зазначив, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі

№ 2-1426/08 особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Звертаючись з даною апеляційною скаргою, ОСОБА_5 посилалась на те, що оскаржуване рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року має істотний вплив на її права та законні інтереси, оскільки внаслідок використання позивачем цього рішення її фактично позбавлено права власності на деякі об`єкти нерухомого майна. Оскаржуване рішення стало підставою для задоволення позовних вимог у інших справах про визнання недійсними договорів дарування семи земельних ділянок, двох квартир, частини нежитлових приміщень, частини будинку і частини земельної ділянки, та накладення арешту на її майно.

Суд апеляційної інстанції:

- слушно зауважив, що при задоволенні первісного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до укладеного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» ОСОБА_4 відчужив, а відповідач у справі ОСОБА_2 набув права на 40 % статутного капіталу та взявши на себе зобов`язання на протязі 60 календарних днів оплатити вартість цієї частки в сумі 8 000 000,00 грн, не виконав його. Тому суд вважав, що вказані кошти в розмірі 7 900 000,00 грн за виключенням 20 000,00 грн (порука ОСОБА_4 ) повинні бути стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 , який набув таке право шляхом уступки права вимоги ОСОБА_4 на його користь;

- з цього зробив правильний висновок, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_5 , у зв`язку з чим обґрунтовано закрив апеляційне провадження за її апеляційної скаргою на вказане рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції належно не мотивував свої висновки та безпідставно не взяв до уваги, що оскаржене рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 використовує як підставу позову у справах за його позовами до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання недійсними укладених між ними договорів дарування нерухомого майна, оскільки суд апеляційної інстанції обґрунтував свої висновки з посиланням на обставини справи, зміст оскарженого рішення суду першої інстанції та відповідні норми процесуального права, а використання в ОСОБА_1 (позивачем) зазначеного рішення суду першої інстанції у його позовах до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання недійсними укладених між ними договорів дарування нерухомого майна не доводять того, що оскарженим рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_5 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції постановлена без дотримання норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін..

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар