Справа № 755/8401/20
Провадження № 2/755/605/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення права користування житловим приміщенням, про зняття з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , та зняти їх з реєстрації місця проживання в даній квартирі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником зазначеної квартири на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2017. Право власності зареєстроване ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім позивача у квартирі зареєстровані відповідачі - його дочка та онук, які там не проживають ще з 2018 року та фактично проживають за іншою адресою. Позивач також у квартирі фактично не проживає, там проживають його знайомі. Реєстрація відповідачів у квартирі, належній позивачу, порушує його права на вільне користування та розпорядження своєю власністю.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2020 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачами було отримано 14.07.2020.

24.07.2020 до суду від позивача надійшло підтвердження щодо направлення копії позовної заяви із додатками третій особі - Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами уповноваженим представником заінтересованої особи було отримано 07.09.2021.

24.07.2020 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, в якій зазначає, що вона є законим представником малолітнього сина ОСОБА_3 , не заперечує проти задоволення позову, оскільки з 2018 року вони з сином не проживають за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 .

22.09.2021 до суду від представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації - Поліщука О. надійшов лист, у якому повністю підтримує висновок Органу опіки та піклування, що до нього долучений, просить прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.

Інших заяв по суті справи від сторін не надійшло.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва 760/1505/16-ц (2/760/1341/17) від 23.11.2017, ухвали Солом`янського районного суду м. Києва 760/1505/16-ц (2/760/1341/17) від 30.11.2017, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40552815 від 10.04.2018 12:51:00, ОСОБА_4 , Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 121842991 від 12.06.2020 р.

Факт реєстрації місця проживання відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується витягом № 49196152 від 06.05.2020 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

Згідно із довідкою № 186 від 03.06.2020, виданою КП «Житло-Сервіс», у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з 2018 року та станом по даний час фактично проживає одна особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про недоцільність зняття з реєстрації дітей (протокол засідання Комісії № 19 від 08.09.2021) від 15.09.2021 № 103/7571/41/3 орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , так як це призведе до звуження обсягу існуючих прав дитини.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За нормою ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідачі у строк понад один рік не проживають в житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідачі понад один рік без поважних причин не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , тому підстави збереження цього жилого приміщення за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відсутні, що є підставою для задоволення позову у частині заявлених позовних вимог про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням. Судом враховується, що відповідач ОСОБА_2 , яка є законним представником свого малолітнього сина ОСОБА_3 , повністю визнає заявлені позовні вимоги та всі обставини позову.

Щодо позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку суд доходить наступного.

Порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється (серед іншого) на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстраційного обліку проводиться компетентними органами на підставі рішення суду про виселення.

Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України).

При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом у Постанові від 06.02.2019 року у справі № 465/2559/14-ц, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Таким чином підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , судом не вбачається, оскільки порядок зняття з реєстрації визначений законом, а за наявності відповідного спору з органами, які уповноважені здійснювати дії пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, як відповідними суб`єктами владних повноважень, останній має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення права користування житловим приміщенням, про зняття з реєстрації місця проживання.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації (м. Київ, вул. Краківська, 20) про позбавлення права користування житловим приміщенням, про зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набираєзаконної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: