Справа № 149/1408/20
Провадження №2/149/19/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2021 р. м.Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Олійника І.В.

за участю секретаря Янюк А.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позов обґрунтований тим, що позивач разом із родиною з 2008 року фактично проживає у житловому будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , де зареєстрована. Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки відповідач є спадкоємцем ОСОБА_3 і до неї перейшли усі права та обов`язки стосовно вказаного майна, позивач домовилася з відповідачем про те, що разом із своєю родиною буде проживати у цьому житловому будинку та на підтвердження своїх намірів передала відповідачу певну суму коштів за це, однак не має змоги зареєструвати право власності на будинок в якому проживає, оскільки договір купівлі-продажу не укладався. З 2008 року, тобто більше ніж 10 років, позивач із сім`єю проживає в будинку, обслуговує його, здійснює поточний ремонт, тобто відкрито, безперервно, добросовісно володіє вказаним нерухомим майном. Враховуючи це, з посиланням на ст. 344 ЦК України, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 17.07.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали суду від 17.07.2020 представником позивача надано заяву від 27.07.2020.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 10.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07.09.2020 задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Вінницького міського суду.

Ухвалою суду від 11.09.2020 підготовче судове засідання відкладено, оскільки з технічних причин відеоконференція не відбулася.

Ухвалою суду від 23.11.2020 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалами суду від 24.07.2020, 29.12.2020 задоволені клопотання представника позивача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а саме системи «EasyCon».

У судових засіданнях 22.12.2020, 29.01.2021 за клопотання представника позивача оголошено перерву.

25.01.2021, 26.01.2021 до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника позивача, узагальнені доводи яких зводяться до того, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі так як до дня смерті батька ОСОБА_3 проживала разом з ним та здійснювала за ним догляд, що підтверджується довідкою сільської ради № 830 від 08.12.2020, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину як спадкоємець першої черги, однак відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї доньки ОСОБА_4 лише відносно земельної частки паю. При цьому житловий будинок АДРЕСА_1 перейшов до відповідача ОСОБА_2 . Вказані обставини встановлені також у судових рішеннях у цивільних справах №№ 149/2447/15-ц, 149/243/15-ц від 14.09.2015. Відповідач як спадкоємець першої черги передала цей житловий будинок позивачу за грошову суму 22000 грн. Окрім того, земельна ділянка площею 0,50 га за адресою АДРЕСА_1 також належала покійному ОСОБА_3 і відповідно до довідки сільської ради № 827 від 08.12.2020 знаходиться в користуванні ОСОБА_1 з 2008 року по даний час. Зазначено, що відповідач визнала позовні вимоги. Враховуючи викладене, представник позивача просить задовольнити позов у повному обсязі.

У судових засіданнях 22.12.2020, 29.01.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. 16.02.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судовому засіданні 22.12.2020 визнала позов, подала письмову заяву про визнання позову від 22.12.2020, в якій також просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. 16.02.2021 до суду не з`явилася.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Довідками Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 401 (копія на а.с. 5), № 826 від 08.12.2020 (копія на а.с. 101, 116), №№ 827, 830 від 08.12.2020 (копія на а.с. 106, 107, 117, 118) підтверджено те, що будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_3 з ним без реєстрації проживали ОСОБА_2 (донька), ОСОБА_4 (онука). Земельна ділянка, площею 0,50 га за вищевказаною адресою знаходиться у користуванні ОСОБА_1 з 2008 року по теперішній час.

Відповідно до довідки Сьомаківської сільської ради № 403 від 03.07.2020 (копія на а.с. 6) за адресою АДРЕСА_1 фактично зареєстрована та проживає ОСОБА_1 (голова д/г), її чоловік ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 . Копією паспорта позивача підтверджено, що вона зареєстрована за вказаною адресою з 16.07.2004 (копія на а.с. 3).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 14.09.2015, яке набуло законної сили 25.09.2015, ухвалою про виправлення описки від 06.10.2015 у цивільній справі №149/2443/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, ОСОБА_2 позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на спадкове майно - земельну частку пай розміром 2,54 га, що успадкований за її бабусею ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 14.09.2015, яке набуло законної сили 25.09.2015, ухвалою про виправлення описки від 06.10.2015 у цивільній справі №149/2447/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, ОСОБА_2 позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 , як за спадкоємцем за законом, право приватної власності на спадкове майно - земельну частку пай розміром 2,54 га, що успадкований за її дідусем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому в судовому рішенні встановлені обставини, відповідно до яких до дня смерті ОСОБА_3 разом з ним проживали ОСОБА_2 та онука ОСОБА_4 , здійснювали за ним догляд. ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 не приймала і відмовляється на користь позивача.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України, тобто за набувальною давністю.

Оцінюючи доводи позивача суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 328 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи це, суд приймає до уваги висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Так, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Оцінюючи фактичні обставини справи, що встановлені судом, суд приймає до уваги доводи як представника позивача викладені в позовній заяві, письмових поясненнях, так і пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що на момент заволодіння житловим будинком позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі, який повідомила відповідач 22000 грн, отримавши будинок в користування.

Зазначені обставини свідчать про те, що у позивача відсутня така обов`язкова умова набуття права власності за набувальною давністю, що визначена в ч. 1 ст. 344 ЦК України як добросовісність. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння нею спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Окрім того, не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги яка прийняла спадкове майно, а саме будинок АДРЕСА_1 за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Вказані доводи спростовуються обставинами встановленими судовим рішенням у справі № 149/2447/15-ц від 14.09.2015, відповідно до яких ОСОБА_2 спадщину за ОСОБА_3 не прийняла, відмовляється на користь позивача ОСОБА_4 , яка і успадкувала земельну частку пай.

Згідно з нормами ст. 548 ЦК УРСР, які діяли на час відкриття спадщини за ОСОБА_3 , для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

При цьому статтею 553 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до п.п. 110, 111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994, який діяв на час відкриття спадщини за ОСОБА_3 , заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї та про видачу свідоцтва про право на спадщину повинні бути зроблені в письмовій формі. Заяви про прийняття спадщини, а також заяви про відмову від спадщини не можуть бути повернуті спадкоємцям або скасовані ними. При йняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обставини встановлені рішенням суду від 14.09.2015 р., яке набуло законної сили, у цивільній справі № 149/2447/15-ц, відповідно до яких ОСОБА_2 не прийняла спадщину за ОСОБА_3 та відмовилася від її прийняття, які відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються у даній справі, доводи позивача про те, що ОСОБА_2 успадкувала будинок АДРЕСА_1 є безпідставними та не доводяться дослідженими доказами.

При цьому в судовому засіданні представнику позивача було роз`яснено наслідки пред`явлення позову до неналежного відповідача, однак клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів представник позивача не заявляв.

У свою чергу, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд не приймає до уваги визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не відповідає вимогам закону.

Враховуючи викладене, оскільки позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, відповідно не може вважатися володільцем, який добросовісно заволодів спірним майном, а також пред`явлення позову до неналежного відповідача, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 213, 235, 258, 263, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олійник І. В.