Провадження № 22-ц/812/391/21 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Миколаїв

справа № 487/968/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку у письмовому провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 30 жовтня 2020 року суддею Бобровою І.В. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 6 листопада 2020 року),

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позивач зазначав, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 (через акт усиновлення). Мати позивача - ОСОБА_3 померла у 2008 році. У серпні 2017 року він, позивач, отримав хребтову-спинно-мозкову травму, внаслідок чого у грудні того ж року йому встановлено інвалідність першої групи «А» на строк по 1 грудня 2022 року. За станом здоров`я він є непрацездатною особою, яка потребує постійної сторонньої допомоги. У теперішній час він проживає у своїх дідуся та бабусі ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), які є пенсіонерами та здійснюють за ним догляд та постійне лікування. Відсутність інших джерел існування, окрім соціальної допомоги по інвалідності, викликає потребу у матеріальній допомозі батька, яку той у добровільному порядку надавати відмовляється.

Посилаючись на спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу йому, як сину, та гостру потребу за станом здоров`я в утриманні, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та на період встановлення інвалідності, а саме по 1 грудня 2022 року включно.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на відсутність належних доказів повної непрацездатності позивача та потреби у матеріальній допомозі, а саме не визначено конкретний розмір фактичних витрат на лікування та утримання; не обґрунтувано розмір таких витрат; не надано висновків лікарів про призначення ліків, рецептів, а також проходження лікування за призначенням лікаря; позивач має можливість отримувати соціальну допомогу від держави, а його дідусь та бабуся, з якими він проживає, отримують допомогу по догляду за особою з інвалідністю першої групи «А».

У відповіді на відзив ОСОБА_1 наголошував на вкрай тяжкому стані здоров`я, повної неможливості самостійно себе обслуговувати, потребі у постійному лікуванні, відсутності інших осіб, зобов`язаних його утримувати, та на гострій потребі в утриманні.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/9 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 3 лютого 2020 року на період встановлення інвалідності, тобто по 1 грудня 2022 року включно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити його позов в повному обсязі. Апелянт, посилаючись на ті ж обставини, якими обґрунтовував позов, не погодився з висновком суду, що аліменти в розмірі 1/9 частки заробітку ОСОБА_2 будуть відповідати принципам справедливості та розумності, а обов`язок його утримувати мають і батько, і мати.

Відповідно до частини 1 чи 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, правовідносини батьків та повнолітніх доньки (сина), зокрема обов`язок батьків їх утримувати, регулюються статтями 198-201 СК.

Відповідно до правил статті 198 СК батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Аналіз змісту статті 198 СК дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).

Згідно статті 200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За правилами статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини (сина, доньки); стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (стаття 201 СК).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 на підставі судового дозволу про усиновлення (а.с.124-126).

Мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8). Біологічний батько позивача - ОСОБА_6 також помер.

21 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримав тяжку хребетно-спино-мозкову травму, перелам VС6, забій спинного мозку, гематомієлія, Frankel A, порушення тазових функцій органів по типу затримки (а.с. 9).

У період 2017-2020 років переніс операцію, неодноразово проходив стаціонарне, амбулаторне, санаторне лікування (а.с.10-29).

З 2017 року ОСОБА_1 перебуває під наглядом лікаря з діагнозом: наслідки перенесеної тяжкої травми шийного відділу хребта з послідуючим оперативним лікуванням у вигляді спастичного тетрапарезу, порушення ФТО. Потребує тривалого амбулаторного лікування та реабілітації (а.с.50).

З 4 грудня 2017 року ОСОБА_1 є інвалідом першої групи «А» за загальним захворюванням строком до 1 грудня 2022 року. Доступна легка надомна ручна праця. Потребує постійного стороннього догляду (а.с.48-49).

За індивідуальною програмою реабілітації інваліда №1134 від 2 грудня 2019 року ОСОБА_1 має обмеження життєдіяльності до самообслуговування, пересування, трудової діяльності, є постійно лежачим, потребує постійного стороннього догляду (а.с.52-53).

З серпня 2019 року ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу як інваліду першої групи, розмір якої з грудня 2019 року складає 1638 грн.(а.с.51).

З жовтня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрований за місцем проживання його дідуся та бабусі ( ОСОБА_4 ,1955 року народження, та ОСОБА_5 ,1957 року народження), які є непрацездатними особами за віком (а.с.54).

Відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою. Має постійну роботу - у державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» займає керівну посаду (а.с.58-64,65-68).

Відповідач має у власності об`єкти рухомого (транспортний засіб) та нерухомого майна (а.с.80).

Річний дохід ОСОБА_2 за 2019 рік складав 334 215 грн.(а.с.81), що в середньому складає 27 850 грн. на місяць.

У період 2-13 березня 2020 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Миколаївській ЦРЛ з діагнозом ІЧС- міокардіофіброз змішаного генезу з порушенням процесів збудливості, шлуночкова ЕС, гіпертонічна хвороба І ступеня (а.с.130).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність таких обставин, як непрацездатність ОСОБА_1 , як повнолітнього сина ОСОБА_2 ; потреби позивача у матеріальній допомозі та спроможність ОСОБА_2 утримувати сина, що відповідно до вимог статті 198 СК є підставою для стягнення аліментів.

Обґрунтування висновків з посиланням на норми сімейного законодавства викладено в мотивувальній частині судового рішення, і їх повторювання апеляційний суд вважає недоцільним

Ці висновки суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 не оспорював, і судове рішення не оскаржував.

Водночас, перевіряючи вмотивованість судового рішення в частині визначення розміру аліментів, та відповідних висновків щодо часткового задоволення позову, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції недостатньо обґрунтував обраний розмір аліментів (1/9 частка доходу) та його відповідність принципам розумності та справедливості.

Досліджуючи це питання, апеляційний суд враховує, що позивач має тяжке захворювання, потребує постійного стороннього догляду, коштовного лікування (стаціонарного, амбулаторного, санаторного) та тривалої реабілітації. ОСОБА_1 проживає в родині, яка не має працездатних осіб, здатних забезпечити потреби позивача.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що принципам розумності та справедливості, а також дотриманню балансу інтересів позивача та членів сім`ї відповідача, буде відповідати загальний дохід ОСОБА_1 (з урахуванням соціальної допомоги) у розмірі трикратного розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (1769 грн.).

Такий розмір загального доходу ОСОБА_1 може забезпечити аліменти в розмірі 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 .

При цьому суд усвідомлює недостатність цієї суми для задоволення всіх потреб позивача, але вважає, що покладення на ОСОБА_2 всіх витрат по утриманню ОСОБА_1 порушить як його права, так і права членів його сім`ї, зокрема малолітньої доньки.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення в частині розміру аліментів підлягає зміні зі збільшенням цього розміру з 1/9 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 до 1/7 його частки.

Згідно зі статтею 141 ЦПК зміні підлягає і розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 за судовим рішенням. Пропорційно задоволеним позовним вимогам (ціна заявленого позову - 41775 грн., ціна задоволеного позову - 23871 грн.) з відповідача підлягає стягненню 480,40 (23871 х 840,8 : 41775) грн.

Стягнутий з ОСОБА_2 судовий збір у мінімальному розмірі (840,80 грн.) не відповідає положенням статті 141 ЦПК.

Крім того, у зв`язку з частковим задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та звільненням його від сплати судового збору при подачі апеляційної скарги, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам апелянта, що від мінімального розміру судового збору при подачі апеляційної скарги (1261,2 грн.) складає 288,20 грн.

Керуючись статями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2020 року змінити в частині розміру аліментів та судового збору.

Збільшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 1/9 частки від усіх видів заробітку (доходу) до 1/7 частки від усіх видів заробітку (доходу). Зменшити стягнення судового збору з ОСОБА_2 на користь держави з 840,80 грн. до 480,40 грн. В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 288,20 грн. судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

повну постанову складено 18 лютого 2021 року