Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8136/18 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 36 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/8136/18 за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Галасюка Р.А. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року КП «Житомиртеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з неї на свою користь заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 17 611, 10 грн за період з 01.04.2014 по 31.07.2017.

В обгрунтування вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення теплопостачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 . Між позивачем, як надавачем послуг, з однієї сторони та відповідачем, як споживачем наданих послуг, з іншої сторони, існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкритого особового рахунку. Свої обов`язки, передбачені статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» щодо щомісячної сплати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, відповідач не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 17611, 10 грн за період з 01.04.2014 по 31.07.2017, що підтверджується наданим розрахунком. Позивач вказав, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20.09.2017 йому було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Виходячи із наведеного Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради просило задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14.01.2019 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 17611 (сімнадцять тисяч шістсот одинадцять) грн. 10 коп. та судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 11 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14.01.2019 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 14.01.2019 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що вона не є власником квартири АДРЕСА_2 , не проживає за вказаною адресою, а відповідно не користується послугами позивача, здійснює лише періодично догляд за житлом, а відтак не є належним відповідачем у справі. Зазначає, що ніяких договорів із позивачем не укладала, а тому будь-які зобов`язання перед позивачем у неї відсутні. Наголошує, що про розгляд справи судом першої інстанції належним чином була не повідомлена та була позбавлена можливості заявити клопотання про застосування строку позовної давності, який позивачем пропущено. Окрім того не погоджується із сумами боргу та періодами, за які він був нарахований.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що ОСОБА_1 постійно зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 05.02.1987 року, на підтвердження чого надає Інформацію з бази Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради та Довідку ЖБК «Космос». Вказує, що суд обгрунтовано стягнув борг у розмірі та за період, що заявлені в позовній заяві, оскільки послуги з централізованого опалення споживачу надавались, а будь-яких письмових звернень з приводу неналежної якості послуг з централізованого опалення чи відмови від отримання таких послуг до позивача не надходило. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі, а також подавала численні пояснення в письмовій формі. За клопотаннями ОСОБА_1 з різних підстав апеляційним судом неодноразово відкладався розгляд справи та оголошувались перерви в судових засідання. Перед судовим засіданням, призначеним на 18.02.2021, ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тяжкою хворобою, просила справу за її відсутності не розглядати. Доказів на підтвердження причин відкладення в черговий раз розгляду справ, відповідач не надала, а тому колегія суддів зазначене клопотання відхилила і вирішила розглянути справу за наявними в її матеріалах доказами.

Представник КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради Тичина Г.В. в апеляційному суді проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила залишити її без задоволення, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 15.08.2018 за адресою АДРЕСА_1 квартиронаймачем вказана ОСОБА_1 (а.с. 3).

Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2014 по 31.07.2017 становить 17 611, 10 грн (а.с. 4).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2017 року Комунальному Підприємству «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради відмовлено у прийняття заяви про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 17611,10 грн. за період з 01.04.2014 по 31.07.2017 (а.с.5). Заява обгрунтована тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи.

З огляду на наведене, а також те, що на вимогу позивача ОСОБА_1 вказану заборгованість не сплачує - КП «Житомиртеплокомуненерго» звернулося до суду за захистом свого права із зазначеною позовною заявою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачем не спростовані доводи позовної заяви, в добровільному порядку заборгованість не сплачена, тому вимоги позивача є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з рішенням суду з огляду на таке.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги», чинним на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-ІV), визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.13 № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 19 Закону № 1875-ІV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Норми п. 1 ч. 1 ст. 20 згаданого Закону передбачають право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, яку підтримав і Верховний Суд у постанові від 18 травня 2020 року по справі № 176/456/17.

Виходячи із наведеного, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що окремий договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами не укладався, про що йдеться в апеляційній скарзі, але такі послуги по зазначеній квартирі у вказані позивачем періоди фактично надавалися централізовано, що в свою чергу в розумінні наведених вище норм Закону не звільняє споживача від оплати за фактично надані послуги.

Відповідачка від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялася, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останньою не надано.

Отже, відсутність між сторонами договірних відносин не є підставою для відмови у стягненні коштів за надані житлово-комунальні послуги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала, що вона не є споживачем послуг, які надає позивач, оскільки у квартирі АДРЕСА_2 вона не зареєстрована, не проживає, за квартирою здійснює тільки нагляд.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що раніше наймачем квартири АДРЕСА_2 був її чоловік. Вона з чоловіком та двоє їх дітей були зареєстровані у вказаній квартирі. Після смерті чоловіка в квартирі залишились зареєстрованими діти, проте вони уже довгий час проживають в інших містах і фактично квартирою не користуються. Вона також проживає за іншими адресами, в квартирі не зареєстрована, а здійснює за нею тільки нагляд.

Водночас, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 відмовилася надати для огляду судом свій паспорт з метою встановлення місця її реєстрації, зіславшись на втрату документа та не надала жодних доказів на підтвердження свого фактичного проживання чи реєстрації за іншою адресою.

Натомість, із матеріалів справи вбачається, що згідно Довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 15.08.2018 за адресою АДРЕСА_1 квартиронаймачем є ОСОБА_1 , яка зареєстрована у квартирі із 05.02.1987 та на її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 3).

Витягом з протоколу №18 засідання правління ЖБК «Космос» від 02.12.2010 підтверджується, що правління заслухало заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про закриття особового рахунку за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 у зв`язку з його смертю. Правління вирішило закрити особовий рахунок на ім`я ОСОБА_4 у зв`язку зі смертю і відкрити єдиний особовий рахунок на ім`я ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.150).

Зазначені обставини підтверджені також довідкою ЖБК «Космос» №783 від 24.07.2013, у якій зазначено, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 . Чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення правління кооперативу №18 від 02.12.2010 відкрито єдиний особовий рахунок на ОСОБА_1 (а.с.132).

Із листа голови правління ОСББ «Космос - 1971» №275 від 10.11.2020 на запит КП «Житомиртеплокомуненерго» вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає та користується послугами централізованого теплопостачання в кв. АДРЕСА_2 з 05.02.1987 по даний час (а.с. 154).

Зазначені вище дані узгоджуються із Інформацією із бази Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради та відомостями, які зазначені в розрахунку заборгованості за надані послуги, в яких вказано ідентичний номер особового рахунку, що відкритий на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 131).

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що відповідачка не довела належними та допустимими доказами, що вона не проживає у спірній квартирі та фактично не користується наданими позивачем послугами, оскільки нею не спростовано тієї обставини, що саме на неї відкрито єдиний особовий рахунок за адресою: кв. АДРЕСА_2 та не надано доказів її реєстрації та проживання за іншою адресою.

До того ж, ОСОБА_1 підтвердила адресу свого проживання - АДРЕСА_1 , зазначивши її в усіх письмових документах, поданих як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що довідки ЖБК «Космос», про склад сім`ї, реєстрацію, проживання у квартирі АДРЕСА_2 не є належним доказом у зв`язку із тим, що воно є нелегітимною організацією апеляційним судом не враховуються, оскільки підтверджуючі довідки поширюються на період стягнення заборгованості з 01.04.2014 по 31.07.2017, тоді як ОСББ «Довженко-39» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25 серпня 2017 року (а.с.166). До того ж будь-яких доказів, наданих Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Довженко-39», про те, що ОСОБА_1 не проживає в квартирі АДРЕСА_2 , не використовує послуги, які надаються у квартиру позивачем, відповідачкою не надано.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідачка є споживачем послуг та несе зобов`язання по їх оплаті.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи із наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення заборгованості, оскільки указане відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

Проте, при визначенні суми заборгованості необхідно врахувати таке.

Із матеріалів справи вбачається, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 15).

Докази того, що відповідачка була обізнана про розгляд справи судом та отримала копію ухвали про відкриття провадження, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, відповідачка була позбавлена права подати відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому статтями 178, 191, 278 ЦПК України, заяви та заявити будь-які клопотання.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила про застосування позовної давності (а.с. 80).

У зв`язку з тим, що відповідачка була позбавлена можливості заявити таке клопотання в суді першої інстанції, апеляційний суд розглянув таке клопотання і встановив наступне.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позов КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради подано 16 серпня 2018 року.

Заборгованість позивач просив стягнути за період 01.04.2014 по 31.07.2017.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що нарахована позивачем заборгованість підлягає стягненню за період із 17 серпня 2015 року по 31 липня 2017 року (в межах заявлених позовних вимог) і згідного поданого розрахунку становить 14 449, 35 грн. (а.с. 4), а тому позов підлягає до часткового задоволення.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а стягнута судом сума заборгованості зменшенню з 17 611, 10грн до 14 449,35 грн.

Оскільки рішення суду першої інстанції змінено, тому апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позовні вимоги КП Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задоволено на 82,05%, за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1762 грн, а тому відповідачка повинна відшкодувати позивачу, понесені ним судові витрати у розмірі 1445, 72 грн. (1762грн. х 82,05%).

За результатами розгляду справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , за подання якої вона сплатила 2643 грн судового збору (а.с. 101), задоволено частково, а саме на 17,95%, а тому позивач повинен компенсувати відповідачці 474,42 грн судових витрат.

Згідно положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Виходячи із наведеного, із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради судовий збір в сумі 971, 30 грн. (1445,72 грн. 474,42 грн.).

Щодо заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду, колегія суддів зазначає.

ОСОБА_1 вказує, що під час виконання оспорюваного заочного рішення з неї на користь позивача були стягнуті грошові кошти із її пенсії згідно постанови державного виконавця Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) ВП №52164150 від 14.12.2018 про звернення стягнення боргу в сумі 16420, 06 грн. (а.с. 102-103) та вважає, що є підстави для повороту виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Судом встановлено, що відрахування із пенсії ОСОБА_1 проводяться з 01.02.2019 згідно постанови державного виконавця Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) ВП №52164150 від 14.12.2018 про звернення стягнення боргу в сумі 16420, 06 грн. Всього із пенсії ОСОБА_6 за вказаним виконавчим провадженням за період із 01.02.2019 по 30.09.2020 відраховано 8079, 04 грн. (а.с. 102-103).

Із поданих ОСОБА_1 документів не вбачається, що зазначені відрахування із пенсії у сумі 8079, 04 грн здійснювалися саме за оскарженим рішенням, оскільки постанова державного виконавця про звернення стягнення на пенсію боргу в сумі 16420, 06 грн винесена 14.12.2018, тобто до ухвалення оскаржуваного судового рішення, а також не співпадають суми боргу згідно ВП № 52164150 та заочного рішення.

Виходячи із наведеного, підстав для застосування положень ст. 444 ЦПК України колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 січня 2019 року змінити, зменшити стягнуту із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради суму заборгованості за надані послуги з 17 611, 10грн до 14 449,35 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради судові витрати в сумі 971, 30 грн.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19.02.2021.

Головуючий Судді