Справа № 451/1802/21
Провадження № 6/451/47/21
УХВАЛА

судового засідання

14 грудня 2021 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Куцик-Трускавецької О.Б.,

секретаря судового засідання Войтович Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Сеньчук Ольги Степанівни про тимчасове обмеження божника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа,

встановив:

13.12.2021 на розгляд суду поступило подання старшого державного виконавця Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Сеньчук Ольги Степанівни про тимчасове обмеження божника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.12.2021 (час розподілу 16:43:11, а.с. 14) автоматизованою системою документообігу суду для цього судового провадження визначено суддю Куцик-Трускавецьку О.Б.

Відповідно до вимог частини 4 статті 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У ЦПК України не розкрито поняття щодо такого строку вирішення (негайно), однак, зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції, подання має бути розглянуте в день його надходження до суду, проте не пізніше наступного дня.

З урахування часу звернення державного виконавця до суду з поданням 13.12.2021 о 16:43 год (за годину до завершення робочого дня) судом прийнято рішення про розгляд подання 14.12.2021 об 11:30 год, про що державного виконавця повідомлено у встановленому законом порядку (а.с. 15).

Старший державний виконавець Сеньчук О.С. на виклик суду не з`явилась.

14.12.2021 на розгляд суду поступило клопотання Радехівського районного відділу державної виконавчої служби про розгляд подання у відсутності представника відділу ДВС.

Зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши наведені у поданні аргументи та дослідивши додані до нього документи, доходить такого висновку.

Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 07 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень(а.п.4-5).

В обґрунтування подання старший державний виконавець покликається на те, що на примусовому виконанні у Радехівському відділі державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) знаходиться постанова Радехівського районного суду Львівської області від 30.07.2021 у справі № №451/378/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 20400 грн. Станом на сьогоднішній день боржником штраф згідно вищевказаного виконавчого документа не сплачено. Громадянин ОСОБА_1 на виклик державного виконавця не з`явився та не надав жодних документів, які б підтверджували про сплату ним боргу, хоча належним чином був повідомлений по місцю проживання (копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 05.08.2021 року додається).

Так, постановою старшого державного виконавця Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Сеньчук О.С. від 05.08.2021 відкрито виконавче провадження №66412697 про стягнення з ОСОБА_1 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень(а.п 6).

З долучених до подання документів, а саме: Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, інформації, наданої Пенсійним фондом України вбачається, що за ОСОБА_1 нерухоме та рухоме майно не зареєстровано(а.п. 13).

ОСОБА_2 з`ясовано дані щодо наявності доходів, транспортних засобів, коштів та пенсії боржника (а.п.8-11).

Старший державний виконавець виїздила 27.11.2021 за місцем проживання боржника (с. Пиратин Червоноградського району), про що складено Акт державного виконавця. Відповідно до вказаного акта ОСОБА_1 за зазначеною адресою проживає, однак ліквідного майна на яке може бути звернуто стягнення немає (а.п. 7).

Також, боржнику 05.08.2021 надсилалося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому наявна відмітка про його отримання (а.п. 7).

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом статті 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 6 вказаного Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

Частиною 1 статті 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частина 3 статті 441 ЦПК України).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 18 даного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункт 19 частини 2 статті 18 Закону).

За частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на приписи частини 4 статті 10 ЦПК України суд враховує положення статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Суд зауважує, що відповідно до положень статті 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відтак, суд бере до уваги положення статті 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, згідно з якими кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Надаючи оцінку аргументам старшого державного виконавця, викладеним у поданні, та долученим до подання документам на їх підтвердження, суд зауважує, що старшим державним виконавцем не надано переконливих доказів наявності у ОСОБА_1 умислу на ухилення від виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення, а також доказів, які б свідчили про доцільність обмеження його у праві виїзду за кордон.

Також, ініціатором подання не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 дійсно свідомо не виконує належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Крім цього, матеріали подання не містять підтвердження про належне повідомлення ОСОБА_1 старшим державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження та підтвердження того, що ОСОБА_1 володіє відповідними документами, які надають йому право виїзду за межі України (зокрема, паспортом громадянина України для виїзду за кордон) і що він реалізовував це право.

Таким чином, на переконання суду, у матеріалах подання відсутні достатні докази використання старшим державним виконавцем всіх наданих їй законом «інструментів» і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судових рішень, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми або вичерпаними.

Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності, а також зважаючи на недоведеність старшим державним виконавцем наявності обставин, що свідчать про ухилення божника ОСОБА_1 від виконання судового рішення та обставин, які б давали підстави вважати, що боржник має намір виїхати за межі України на постійне місце проживання чи на тривалий час з метою ухилення від виконання цього рішення, суд доходить переконання про відсутність підстав для задоволення подання.

Керуючись статтями 247, 260, 261, 441 ЦПК України, Радехівський районний суд Львівської області,

постановив:

Судове засідання у справі №451/1802/21 проводити без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Сеньчук Ольги Степанівни про тимчасове обмеження божника - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її постановлення та окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяО. Б. Куцик-Трускавецька