Ухвала

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 681/2740/13

провадження № 61-2125ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року Акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 відповідно до кредитного договору від 13 серпня 2008 року № 0 та додаткової угоди № 1, укладеного із Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») отримав кредит та щомісячно зобов`язався вносити гроші на погашення кредиту та відсотків за його користування. Згідно з додатковою угодою № 3 розмір щомісячного ануїтетного платежу становив 1 217,16 дол. США.

Крім того, виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечувалося порукою відповідно до договору поруки від 13 серпня 2008 року № 223330, укладеного між банком та ОСОБА_4 , за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність із ОСОБА_3 у разі невиконання останнім умов договору про повернення коштів.

Позичальник протягом тривалого часу не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 14 грудня 2012 року утворилася заборгованість 12 338 828,99 грн, яка складається із такого: кредитний договір № 1 заборгованість у розмірі 1 209 829,99 грн, з яких тіло кредиту - 779 278,57 грн; прострочена заборгованість - 38 503,16 грн; заборгованість за відсотками - 430 551,42 грн; прострочена заборгованість за відсотками - 108 840,84 грн; кредитний договір № 0 - заборгованість за відсотками 28 999,00 грн, яку позичальник на вимогу банку не сплачує.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, згідно з яким ПАТ «Дельта Банк» став новим кредитором за договором кредиту з ОСОБА_3 .

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитом та відсотками на загальну суму 1 238 828,99 грн та судові витрати у справі.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 05 березня 2013 року залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_5 .

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року позов АТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь АТ «Дельта Банк» борг за кредитним договором № 1 у сумі 1 209 829,99 грн, борг за кредитним договором № 0 у сумі 28 999,00 грн, всього стягнуто 1 238 828,99 грн. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 порушив умови виконання кредитного договору, тому позивачем обґрунтовано заявлено вимоги про стягнення боргу із всіх належних платежів за кредитним договором. ОСОБА_4 як поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_3 умов договору про повернення кредиту.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року у частині стягнення із ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у частині стягнення із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» 1 609,50 грн судового збору та судових витрат по оплаті оголошення в пресі про виклик до суду у розмірі 420,00 грн скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення. Стягнуто із ОСОБА_1 солідарно з правонаступником ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договоромвід 13 серпня 2008 року № 0 та додатковими угодами до нього у розмірі 822 435,87 грн, з яких: 768 255,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 54 180,83 грн - заборгованість за відсотками. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що місцевий суд розглянув справу без участі ОСОБА_4 , яка не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що пред`явивши вимоги до поручителя у лютому 2010 року, банком пропущено шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_4 за щомісячними платежами, які боржник повинна була здійснити до 01 серпня 2009 року, та порука ОСОБА_4 за такими платежами припинилася і вони не можуть бути стягнуті солідарно з боржника та поручителя. Разом з тим, порука діє в іншій частині. А тому вимоги позивача щодо стягнення боргу в межах шести місяців (з серпня 2009 року по січень 2010 року) до моменту звернення до суду із заявою про видачу наказу щодо сплати тіла кредиту розмірі 521,88 дол. США та відсотків у розмірі 6 781,08 дол. США підлягають задоволенню.

09 грудня 2020 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 листопада 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року зазначену касаційну скаргу повернуто заявниці, оскільки у касаційній скарзі не зазначено передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 листопада 2020 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі заявниця, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Посилання заявниці у касаційній скарзі на постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» не є підставою для відкриття касаційної провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ мають рекомендаційний характер

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявниця не виконала вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявниці.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту повернути заявниці.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак