Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3331/20
Провадження №: 2/332/314/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2021 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Державної екологічної інспекції Південного округу до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища,-
Державна екологічна інспекція Південного округу звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, обґрунтовуючи вимоги тим, що 03 травня 2020 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Запорізької області встановлено факт здійснення порушення вимог природоохоронного законодавства громадянином ОСОБА_1 , який здійснив самовільну порубку дерев породи «акація» на території Заводського району м.Запоріжжя , у Михайлівському Лісництві ДП «Запорізьке ЛМГ», внаслідок чого інспектором складений протокол № 011212 від 03.05.2020 року. Постановою про накладення адміністративного стягнення від 05.05.2020 №000390/02/07 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 65-1 Кодексу України про адміністративної правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., яку відповідачем
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що в матеріалах справи є відповідна заява.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в установленному законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його останнього відомого зареєстрованого місця проживання.
На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди представника позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню
з наступних підстав.
Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря,водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території її континентальногошельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власностіУкраїнського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного
масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави (стаття 16
Конституції України).
Статтею 66 Конституції України встановлено , що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки .
Відповідно до статті 116 Конституції України на Кабінет Міністрів України покладений обов`язок забезпечення проведення політики у сферах, зокрема, екологічної безпеки і природокористування.
Згідно із частиною третьою статті 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи.
Компетенцію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, визначено у статті 202 вказаного Закону, до якої зокрема належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог природоохоронного законодавства.
Частиною 2 статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду Міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і витрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами ( пункт 9 Положення) (а.с. 44).
Згідно пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекції Південного округу , затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 19 жовтня 2020 року № 378 встановлено, що Державна екологічна інспекція Південного округу є міжрегіональним територіальним органом Держекоінспекції і їй підпорядковується. Повноваження Інспекції поширюються на територію Автономної Республіки Крим , Запорізької та Херсонської областей , міста Севастополя , внутрішні морські води, територіальне море, виключну (морську) економічну зону України, континентальний шельф України та лимани.(а.с.43).
Державна екологічна інспекція Південного округу відповідно до покладених на неї функцій, серед іншого, пред`являє претензії про відшкодування шкоди , збитків і втрат заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань , що належать до її компетенції , та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами, вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем в судах (пункти 9, 10 Положення)(а.с.44).
03 травня 2020 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Запорізької області встановлено факт здійснення порушення вимог природоохоронного законодавства громадянином ОСОБА_1 , який в порушення ст. 69 Лісового Кодексу України , ст.ст. 9,10 Закону України «Про рослинний світ» , здійснив самовільну порубку дерев породи «акація» на території Заводського району м.Запоріжжя , у Михайлівському Лісництві ДП «Запорізьке ЛМГ», внаслідок чого інспектором складений протокол № 011212 від 03.05.2020 року про вчинене відповідачем адміністративне правопорушення (а.с. 8).
Постановою про накладення адміністративного стягнення від 05.05.2020 №000390/02/07 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 65-1 Кодексу України про адміністративної правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., яку відповідачем в установленому порядку не оскаржено, вину відповідачем визнано, штраф сплачено(а.с. 9, 10).
Результатом такої протиправної поведінки Відповідача всупереч вимогам природоохоронного законодавства України стало спричинення державі шкоди у розмірі 12 803,76 грн. Розмір завданої Відповідачем шкоди розраховано згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу»( а.с. 12).
Частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України на особу покладений обов`язок при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Стаття 7 Лісового кодексу України передбачає, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про рослинний світ» спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки.
Статтею 67 Лісового кодексу України передбачено, що у порядку спеціального використання лісових ресурсів на виділеній земельній ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток.
Відповідно до статті 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.
Статтею 105 Лісового Кодексу України визначено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Статтею 40 Закону України «Про рослинний світ» встановлено, що порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно- правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних рослинних ресурсів; порушенні правил загального використання природних рослинних ресурсів; протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу.
Згідно з частиною другою статті 24 Лісового кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону.
Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно зі статтею 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Згідно з частиною четвертою статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що шкода, завдана внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Врегульовані вищевказаними нормами наслідки порушення вимог природоохоронного (в тому числі лісового) законодавства у вигляді обов`язку винної особи відшкодувати заподіяні збитки відповідають загальним положенням Цивільного кодексу України, які визначають поняття та порядок відшкодування збитків.
Статтею 22 ЦК України встановлено загальні правила відшкодування збитків та передбачено, зокрема, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
В даному випадку спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою кваліфікуються як відносини із відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної безпеки, незалежно від наявності вини.
Отже юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина, і за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Схожий за змістом правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №917/19/18.
Отже у діях Відповідача вбачається наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування відповідальності у вигляді відшкодування шкоди: 1) протиправність поведінки відповідача, яка полягає у порушенні правових норм: статті 10 Закону України «Про рослинний світ», статті 69 Лісового кодексу України; 2) наслідком діяльності відповідача, що пов`язана з самовільним знесенням дерев, закон визначає спричинення шкоди; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав, а шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Відповідач здійснив самовільне знесення дерев в порушення статті 69 Лісового кодексу України, статті 10 Закону України «Про рослинний світ», без відповідного на те дозволу, спричинивши державі шкоду (причинно-наслідковий зв`язок); 4) вина відповідача полягає у самовільному знесенні дерев.
З метою досудового врегулювання відшкодування завданої державі шкоди порушенням природоохоронного законодавства Позивачем на адресу Відповідача 20.05.2020 року надісланий лист вих. № 1907/12, який залишений Відповідачем без відповіді та задоволення (а.с. 11).
Щодо порядку розподілу стягуваної з Відповідача шкоди. Частиною першою статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету на 2020 рік у частині доходів є надходження, визначені частиною третьою статті 29 Бюджетного кодексу України.
Відповідно до вимог пункту 7 частини третьої статті 29 Бюджетного кодексу України до джерел формування фонду спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів віднесені також 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.
Пунктом 4 частини першої статті 691 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.
Таким чином, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні.
Главою IV Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 29.01.2013 №43, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України є джерелами формування спеціального фонду державного бюджету в частині надходжень, крім власних надходжень, бюджетних установам зараховуються на відповідні рахунки, відкриті в Казначействі України та Головних управліннях Казначейства відповідно до законодавства на ім`я органу Казначейства в розрізі територій та кодів бюджетної класифікації.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Згідно положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ними і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13, 81,89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Державної екологічної інспекції Південного округу- задовольнити .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Державної екологічної інспекції Південного округу судові витрати розмірі 2102 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення .
Повний текст рішення виготовлено 18 лютого 2021 року.
Суддя Р.В.Сінєльнік