Справа № 307/3769/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/3769/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 7 травня 2020 року, повний текст якого складено 12 травня 2020 року, головуюча суддя Сойма М.М.,

встановив:

ОСОБА_1 03.12.2019 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Сторони з 21.11.1998 перебувають у шлюбі, в якому народилися сини ОСОБА_3 , який є повнолітнім, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейні відносини між сторонами припинені, але шлюб ще не розірваний. Діти проживають із позивачкою та перебувають на повному її утриманні та вихованні. Матеріальне становище дітей важке. Відповідач протягом року до звернення до суду добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, але зараз ніякої допомоги не надає. Відповідач не виконує свого обов`язку з матеріального утримання дітей, хоча працює за кордоном, має непогані заробітки, його дохід мінливий, він не має інших утриманців, здоровий, тому може надавати кошти на утримання дітей.

Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дітей, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно, з дня подачі позову і до їх повноліття.

Рішенням Тячівського районного суду від 07.05.2020 позов задоволено частково:

стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та мешканця будинку АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої та мешканки будинку АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1600,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.12.2019 і до досягнення ними повноліття;

допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць;

у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

стягнуто з ОСОБА_2 768,40 грн судового збору на користь держави.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гримут Т.В., оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. На його думку, суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Позивачка характеризується негативно, бо зловживає алкогольними напоями, всю соціальну допомогу витрачає на алкоголь і відмовляється лікуватися, про що багато разів просив відповідач.

Відповідач разом із позивачкою утримує всіх дітей, а фактично утримує їх один. Всі умови для утримання дітей створив батько, про що є докази, яким суд не дав оцінки. Відповідач разом із сином ОСОБА_6 лежав у лікарні, коли той хворів, оплатив лікування, а позивачка в цей час пиячила, про це є відеодокази, які суд оглянув, але ніякої оцінки їм не дав. Є докази неналежного виконання батьківських обов`язків самою позивачкою. Суд безпідставно не врахував показання свідків, неприязні стосунки яких із позивачкою виникли лише через її пиятику.

Відповідач оплачує комунальні послуги, їжу, ліки і все інше. Стягнення аліментів спричинить скрутне становище батька, натомість гроші не потраплять до дітей, а будуть пропиватися позивачкою. Просить скасувати рішення і відмовити в позові.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гримут Т.В., яка апеляцію підтримала, позивачки ОСОБА_1 , яка скаргу не визнала, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Встановлено, що у шлюбі, укладеному ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , народилися ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є повнолітнім, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сторони і діти мешкають у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 4, 5, 7, 8, 9, 12, 33).

Актом, складеним 02.12.2019 депутатом Грушівської сільської ради ОСОБА_7 , зафіксовано, що сторони з дітьми проживають в указаному будинку, однак, через сварку між собою позивачка і відповідач проживають на різних поверхах будинку (чоловік на першому поверсі, дружина з дітьми на другому поверсі) (а.с. 11).

Актом обстеження умов проживання, складеним працівниками Служби у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області 21.01.2020, зафіксовано, що батьком дітей створені у будинку АДРЕСА_1 належні умови для проживання, розвитку і відпочинку дітей, на першому поверсі будинку здійснюється ремонт, на другому поверсі будинку кімнати належно облаштовані, діти мають окрему кімнату, стосунки в сім`ї напружені, існує непорозуміння між батьком та матір`ю, батько приділяє належну увагу вихованню дітей, піклується про їхнє здоров`я і хоче, щоб діти проживали з ним (а.с. 76).

Те, що стосунки між позивачкою і відповідачем тривалий час гостро конфліктні, між ними часто виникають сварки і непорозуміння, вони проживають хоча і в одному будинку, проте, фактично в різних його частинах, відповідає обставинам справи, підтверджується її матеріалами (в тому числі, даними про звернення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до органів поліції з приводу неправомірних дій і домашнього насильства з боку іншого з подружжя (а.с. 40, 41, 55, 56)) та не заперечується по суті сторонами.

07.11.2019 ОСОБА_2 пред`явив до ОСОБА_8 позов про розірвання шлюбу, посилався, зокрема, на фактичне припинення шлюбних відносин, зловживання дружиною алкогольними напоями, неналежне виконання нею материнських обов`язків (а.с. 29-30). На час розгляду судом першої інстанції справ про стягнення аліментів зазначений позов ще не був вирішений. На час апеляційного розгляду справи суду було надане чинне рішення Тячівського районного суду від 03.06.2020 у справі № 307/3485/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 позов про розірвання шлюбу, яким шлюб, що був укладений сторонами 21.11.1998, розірвано. Цим рішенням суду встановлено, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, взаєморозуміння між сторонами втрачене, спільне проживання сторін у шлюбі стало неможливим.

Квитанціями про грошові перекази та банківською випискою АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 сплачував на користь ОСОБА_1 , як зазначено в квитанціях, «аліменти, гроші для дітей», щомісяця з листопада 2018 року по вересень 2019 року і сплатив загалом 29000,00 грн (по 2700,00 грн щомісяця, за винятком листопада 2018 року, коли сплатив 2000,00 грн) (а.с. 26-28, 43-45). Даних про сплату батьком коштів на утримання дітей після вказаного періоду в справі немає.

14.01.2020 Виконком Грушівської сільської ради Тячівського району видав довідку № 66 про те, що діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходяться на її утриманні (а.с. 37). Водночас 11.02.2020 цей же виконавчий орган місцевого самоврядування видав довідку № 333 про те, що діти знаходяться на утриманні обох батьків (а.с. 75).

Відповідач ОСОБА_2 не має постійної роботи, працює сезонним робітником, періодично виїжджає на заробітки, що визнається сторонами та підтверджується матеріалами справи, в тому числі, заявою ОСОБА_2 від 10.03.2020 про відкладення розгляду справи на три місяці у зв`язку з виїздом за межі області на заробітки (а.с. 82).

Зважаючи на фактичні обставини справи, на наявні в справі докази, а також на пояснення і позиції сторін у ній, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що діти проживають з матір`ю на другому поверсі будинку, в якому на першому поверсі проживає батько дітей. Самі по собі факти проживання обох сторін і їхніх дітей в одному будинку, проте, в різних його частинах, певного спілкування між сторонами, а також дітей із батьком, не виключають за обставин тривалих конфліктних стосунків між батьками реального окремого проживання дітей і їхнього батька, перебування дітей на утриманні матері, як це має місце в справі.

Суд правильно взяв до уваги саме довідку Виконкому Грушівської сільради від 14.01.2020 № 66 щодо перебування дітей на утриманні матері, яка узгоджується з обставинами справи, зокрема, щодо відсутності даних про надання батьком матеріального утримання дітям після вересня 2019 року. Натомість довідка від 11.02.2020 № 333 щодо спільного утримання батьками дітей нічим не підтверджена, суперечить першій довідці, не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам і матеріалам.

За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

За приписами СК України:

батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180);

за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);

розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;

мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч. 2);

суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі;

розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше; за заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період;

той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч.ч. 1, 2, 3).

Отже, матеріальне утримання дітей є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років у 2019 році становив від 2027,00 грн до 2218,00 грн, у 2020 році становив від 2218,00 грн до 2395,00 грн, а у 2021 році становить (становитиме) від 2395,00 грн на 01.01.2021 до 2618,00 грн на 31.12.2021. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму слід враховувати, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дітей із часом значно дорожчає.

Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їхнє утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дітей тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дітей. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дітей, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).

У справі на підставі доказів встановлено, що батько дітей ОСОБА_2 до жовтня 2019 року виконував свій обов`язок із надання матеріального утримання дітям, що не заперечується й позивачкою. Однак, після цього докази надання такого матеріального утримання дітям, зокрема, докази сплати грошових коштів, необхідних для утримання дітей, у справі відсутні.

Міркування про те, що матеріальне утримання було припинене через негативну поведінку матері дітей, яка за ці кошти зловживала алкогольними напоями, витрачала кошти на себе, а не на потреби дітей, неналежно виконувала материнські обов`язки тощо не можуть бути визнані прийнятними в контексті забезпечення матеріальних інтересів дітей. Наявність таких обставин не може слугувати підставою для припинення чи обмеження матеріального утримання власне дітей, а питання, які виникають внаслідок таких обставин, лежать за межами даного позову про стягнення аліментів на утримання дітей і можуть розв`язуватися в інший спосіб, в тому числі, за наявності для того підстав у іншому судовому процесі з відповідним предметом спору і доказування, де відповідні обставини можуть встановлюватися і доводитися в належний процесуальний спосіб.

Так само не можуть слугувати підставами для відмови у вирішенні питання про стягнення з батька грошового утримання на дітей і твердження відповідача про забезпечення по суті лише ним всіх матеріальних умов для проживання та утримання дітей, про участь у витратах на лікування дітей, про участь у вихованні дітей та спілкування з ними, про надання ним матеріального утримання в інших формах (купівля продуктів, одягу тощо), про сплату ним комунальних послуг і т.ін. По-перше, такі твердження не ґрунтуються на належних, допустимих, достовірних і достатніх доказах щодо відповідних конкретних обставин, на що правильно вказав суд. По-друге, надання різних видів утримання дітям, якщо про таке відповідач стверджує, є виконанням ним свого обов`язку з утримання дітей, а спілкування з дітьми є виконанням обов`язку з виховання дітей, участі в їхньому житті. По-третє, оплата комунальних послуг, якщо така має місце, забезпечує інтереси й самого відповідача, місцем проживання якого є той же будинок, в якому проживає й позивачка з дітьми. Насамкінець слід враховувати, що допоки шлюб батьків дітей не розірваний, не вирішені відповідні майнові питання, діє презумпція спільності набутого подружжям у шлюбі майна та спільності витрат, які здійснюються в інтересах сім`ї, якщо стосовно певних майнових об`єктів і/або витрат спеціально не обумовлено інше.

За наведених обставин слід визнати, що у позивачки ОСОБА_1 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей. Власне недостатність у матері коштів на утримання дітей сумнівів не викликає, відповідні доводи позивачки не спростовані.

Задовольняючи позов щодо стягнення аліментів частково, суд першої інстанції враховував як доводи позивачки, так певною мірою і заперечення відповідача, водночас виходив, зокрема, з того, що відповідач є працездатним, здоровим і спроможним забезпечити у визначених межах грошове утримання дітям, тому стягнув аліменти в розмірі по 1600,00 грн на кожну дитину.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту аліменти у твердій грошовій сумі по 1600,00 грн на кожну дитину протягом достатньо тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, близькому до половини розміру відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дітей, покриватимуть суттєву частину витрат на дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей.

Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дітей відповідно до положень ст.ст. 189, 190 СК України.

Відтак, рішення суду першої інстанції правильне по суті і для його скасування з відмовою в позові апеляційний суд підстав не вбачає. Доводи апеляції правильності по суті та справедливості рішення суду не спростовують.

Поза тим, апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України), а рішення суду першої інстанції містить певне упущення, яке належить усунути.

Відповідно до приписів ст. 182 ч. 2, ст. 184 СК України, присуджуючи аліменти в твердій грошовій сумі та маючи на увазі забезпечення інтересів дітей, суду поряд із визначенням конкретної твердої суми аліментів належить зазначити в рішенні про те, що ця сума не може бути меншою за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ці вимоги закону судом не були виконані, в резолютивній частині рішення відповідна вказівка відсутня.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши у відповідній частині резолютивну частину рішення в редакції, яка враховує необхідність вказівки на певні параметри аліментів, а врешті на підставі ст. 375 цього Кодексу залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Тячівського районного суду від 7 травня 2020 року змінити, другий абзац резолютивної частини рішення викласти в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1600,00 грн (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.12.2019 і до досягнення дітьми повноліття».

В іншій частині залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 7 травня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 лютого 2021 року.

Судді