Єдиний унікальний номер судової справи: 483/1379/21
Провадження № 22-ц/812/2161/21
Постанова

іменем України

13 грудня 2021 року м. Миколаїв Справа № 483/1379/21

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участю: представника відповідача Радіонової В.Є.

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Рак Л.М., у приміщенні цього суду о 10 годині 18 хвилин, повний текст якого складено 26 жовтня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» про розірвання договору оренди землі,

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» (далі - ТОВ «Очаківський райагрохім» або Товариство) про розірвання договору оренди землі.

Позивач зазначав, що її матір ОСОБА_2 уклала з відповідачем договір оренди земельної ділянки, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №060364 від 15 серпня 2005 року, площею 0,72 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:000:0623, розташованої в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

Пунктом 37 вказаного договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його матір померла і він став власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2018 року, після чого повідомив відповідача про небажання продовжувати орендні відносини та про необхідність повернення земельної ділянки.

Посилаючись на те, що порозуміння з відповідачем не вдалось досягти, позивач просив розірвати договір оренди земельної ділянки площею 0,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений між ОСОБА_2 та Товариством.

У відзиві на позов ТОВ «Очаківський райагрохім» вказувало на те, що позивач після смерті орендаря вчинив конклюдентні дії на схвалення продовження раніше укладеного договору оренди землі. Крім того, зазначав, що позивачем пропущено позовну давність та подано позов не за підвідомчістю.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2021 року позов задоволено.

Постановлено розірвати договір оренди земельної ділянки площею 0,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Очаківський райагрохім», зареєстрований 21 травня 2012 року у відділі Держкомзему у Очаківському районі за № 03423.

Стягнуто з ТОВ «Очаківський райагрохім» на користь ОСОБА_1 908 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Очаківський райагрохім», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач зазначав, що продовжував користуватися земельною ділянкою після смерті орендаря, а позивач не заперечував щодо такого користування впродовж трьох років після зміни власника. На думку Товариства, у такому випадку ОСОБА_1 вчинив конклюдентні дії «мовчазну згоду» на схвалення продовження раніше укладеного спадкодавцем договору. Крім того, вказував, що позивачем подано позов не за підвідомчістю. Так, ухвалою Господарського суду Одеської області від 23 грудня 2020 року у справі №916/3160/20 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Очаківський райагрохім». Згідно статті 7 Кодексу з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. До того ж, на земельній ділянці, яка є предметом позову, знаходяться багаторічні насадження, і кошти від їх реалізації будуть направлені на погашення вимог кредиторів. Тому, розірвання договору оренди земельної ділянки поза межами розгляду справи про банкрутство відповідача призведе до незаконного відчуження майна на користь позивача, а відтак й до порушення прав як самого боржника, так і кредиторів, вимоги яких можуть бути погашені за рахунок такого майна. Судом не враховано, що дану справу необхідно було передати на розгляд господарського суду.

Позивач правом подачі відзиву не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статті 651 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2012 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Очаківський райагрохім» договір оренди землі, за умовами якого передала останньому в користування на 20 років належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,72 га, розташовану в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Даний договір зареєстровано 21 травня 2012 року у Відділі Держкомзему у Очаківському районі Миколаївської області. Пунктом 37 вказаного договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 одержав у спадщину земельну ділянку площею 0,7152 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З`ясувавши, що умовами договору оренди передбачена можливість його розірвання у зв`язку з переходом права власності на об`єкт оренди до другої особи, суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 37 договору оренди землі, статті 32 Закону «Про оренду землі», статті 651 ЦК України для задоволення позову.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі стосовно порушення підвідомчості справи, колегія суддів виходить із наступного.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується, як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно правил статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, передбаченими у статті 2 ЦПК України, а саме є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

23 грудня 2020 року Господарський суд Одеської області порушив провадження у справі про банкрутство ТОВ «Очаківський райагрохім».

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи передбачені Кодексом України з процедур банкрутства.

Відповідно до частини 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Зазначена норма кореспондується з положеннями пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, яким визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;.

Позивач звернувся до суду з вимогою про розірвання договору оренди земельної ділянки. Спір за такою вимогою не входить до числа тих, що відповідно до вимог Кодексу України з питань банкрутства та ГПК України належать до юрисдикції господарського суду в межах справи про банкрутство. Той факт, що право оренди є майновим і охоплюється поняттям «власність» за змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не змінює бухгалтерський облік такого права як нематеріального активу та не впливає на кваліфікацію спору про розірвання договору оренди як немайнового.

З матеріалів справи не вбачається, та судом першої інстанції не встановлено, що на спірній земельній ділянці знаходиться будь-яке майно ТОВ «Очаківський райагрохім», яке можна було б вважати активом боржника, що у подальшому може бути направлений на погашення грошових вимог кредиторів боржника.

Таким чином, позовні вимоги до відповідача є немайновими, а спір не стосується питання щодо формування активу боржника, а тому не пов`язаний зі здійсненням провадження у справі про банкрутство ТОВ «Очаківський райагрохім», а отже, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За такого, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо юрисдикційної належності спору господарському суду. Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що справу слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12, 19 і 26 червня 2019 року у справах № 289/233/18, № 289/2210/17, № 289/2227/17, від 03 липня 2019 року у справі № 289/2204/17, від 28 серпня 2019 року у справі № 289/2212/17.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 14 грудня 2021 року.