Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2863/20
Номер провадження2/711/488/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого-судді: Казидуб О.Г.

при секретарі: Зайцевій О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні м. Черкаси за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Черкаської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 у квітні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Черкаської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, вказавши, що з він з 03.06.1994 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дану квартиру отримувала за ордером його мати, але ордер на квартиру не зберігся. Вказана квартира складається з однієї кімнати загально площею, 34,8 кв.м., житловою площею 17 кв.м.

31.07.1993 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 . Від шлюбу в них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням органу приватизації Придніпровським районним виконавчим комітетом міста Черкаси від 04.06.1998 року №19650 вказану квартиру було передано у приватну власність громадянам ОСОБА_5 (його матері), йому ОСОБА_1 , його колишній дружині ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про право власності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 03.06.1994 року по 18.07.2003 були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

18.07.2003 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виїхали на постійне місце проживання в Російську Федерацію. Точної адреси їхнього місцезнаходження йому невідомо, зв`язок з відповідачами обірвався. В даній квартирі відповідачі не зареєстровані.

Шлюб між ним та з ОСОБА_2 було розірвано 07.02.2008, актовий запис № 58, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_5 , після смерті якої він отримав в порядку спадкування за законом право власності на ј частину вказаної квартири, яка належала померлій.

Він лишився сам проживати у даній квартирі.

Відповідачі, після свого виїзду в Росію, жодного дня у вказаній квартирі не проживали, не приймали участі у сплаті комунальних платежів, не цікавилась станом квартири та взагалі не з`являлись. Він намагався розшукати відповідачів, проте результатів пошуки не дали.

Позивач посилається на те, що проживаючи в даній квартирі, він з першого дня вселення сплачує всі комунальні платежі та інші витрати, пов`язані з її утриманням, зберігаю в ній свої речі, іншого житла у нього немає, на час звернення з позовом заборгованість по комунальним платежам відсутня. Він провидить в квартирі поточні та капітальні ремонти за власні кошти.

Він продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж 10 років. А тому вважає, що має права щодо визнання за ним права власності на всю дану квартиру за набувальною давністю.

Він є власником Ѕ частини вказаної квартири та відкрито володіє 1/4 частиною і 1/4 частиною вказаної квартири, що належали відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ніяких дій для приховування цього факту не здійснює, усі сусіди з ним знайомі та підтвердять факт його постійного проживання.

На думку позивача, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми конклюдентними діями засвідчили незацікавленість у майні і фактичну відмову від нього. А Черкаською міською радою чи будь-якими іншими особами права на вказане майно не заявлялись.

На підставі викладеного просив визнати за ним право власності на 2/4 частини квартири АДРЕСА_1 , а також визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право власності на належну кожній ј частину вказаної квартири, та стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 18.05.2020 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв щодо предмету спору.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Шаповал О.В. не з`явились, причини неявки суду невідомі. 16.02.2021 від адвоката Шаповал О.В. надійшла телефонограма з проханням прийняти в справі заочне рішення.

22.12.2020 представником позивача - адвокатом Шаповал О.В. було подано заяву, в якій позивач просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесені ним судові витрати в сумі 12595,10 грн., що складаються з витрат за надання правничої допомоги в сумі 10089,60 грн. та сплати судового збору в сумі 2505,50 грн.

У відповіді на письмові пояснення Черкаської міської ради, представник позивача - адвокат Шаповал О.В. зазначала наступне.

1. Щодо суб`єктного складу.

Відповідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності, із залученням відповідачем органу місцевого самоврядування.

Позивач пред`явив позов із залученням Черкаської міської ради, третя особа: Управління державної реєстрації Черкаської міської ради з дотриманням даних рекомендацій Суду.

2. Щодо добросовісності володіння.

Позивач відкрито користується майном понад 10 років.

Як зазначено свідками в їх письмових заявах суду, ОСОБА_1 , з червня 1994 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і вказану квартиру отримувала за ордером саме покійна мати позивача - ОСОБА_5

ОСОБА_1 разом з матір`ю вирішили приватизувати квартиру. До приватизації за законодавством було включено і дружину з донькою, оскільки ті також були зареєстровані у квартирі, а сама ОСОБА_2 не висловлювала бажання ставати власником даної квартири.

18.07.2003 колишня дружина ОСОБА_2 забрала дочку ОСОБА_3 і виїхала на постійне місце проживання в Російську Федерацію, де майже відразу вийшла заміж і змінила прізвище. Адресу свого проживання ОСОБА_2 приховувала, тому її точна адреса і місто проживання не відомі. Дочка ОСОБА_3 також вийшла заміж і змінила прізвище. Обидві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є громадянками інших країн.

В даній квартирі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживають і не з`являються більше 17 років. В Україну повертатись не збираються, майном не цікавляться, не приймали і не приймають участі у громадському житті співвласників квартир будинку, у сплаті комунальних платежів, не цікавляться станом квартири та взагалі не з`являлись в даній квартирі після свого виїзду в Росію.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 навіть не внесено до Державного реєстру прав власності свої частки права власності на квартиру, що унеможливлює належне розпорядження майном і оформлення правовстановлюючих документів позивачу.

Позивач не знав і не міг знати що колишня дружина взагалі не внесла права власності до Державних реєстрів, позивач не знав і скільки не намагався дізнатись не зміг дізнатись, прізвище відповідачів 1, 2. Тобто по суті, власники цих часток майна не відомі.

Оскільки не відомі прізвища відповідачів після їх зміни і місце перебування, після прийняття спадщини, і з урахуванням вищевикладеного, а також що позивач ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно на протязі більше 17 років користується та володіє однокімнатною квартирою загально площею, 34,8кв.м., житловою площею 17,0кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить по праву власності у частинах: 1/2 частина квартири ОСОБА_1 , 1/4 частина ОСОБА_2 , 1/4 частина ОСОБА_3 , тому є всі наявні законні підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на дану квартиру, що є підставою для державної реєстрації права власності позивача на вказану квартиру.

Представник відповідача Черкаської міської ради за довіреністю Слинько М.І. надав заяву з проханням справу розглянути без їхньої участі, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю з підстав викладених в письмових поясненнях.

У письмових поясненнях Черкаської міської ради представником Слинько М.І. зазначалось про те, що з позовної заяви не вбачається яким чином Черкаська міська рада не визнає або оспорює права позивача.

Також вказував, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі №552/1354/18.

Враховуючи, що позивачу відомо про те, що спірна квартира перебуває в спільній частковій власності з визначеними частками усіх власників, право власності на які набуте у встановленому законом порядку, тому у позивача відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.

Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності.

А тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Справу розглянуто за відсутності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були повідомлені про судове засідання шляхом направлення повісток за останнім відомим місцем реєстрації, та шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України.

В судове засідання представник третьої особи Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради не з`явився, був належно повідомлений про судове засідання, причини неявки суду невідомі.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

31.07.1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

Згідно Свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_4 від 04.06.1998 року, виданого Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

07.02.2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 14.01.2014.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2014 року, виданого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., - ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 отримав право на спадщину за законом на ј частину квартири АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_5 .

Право власності ОСОБА_1 на ј частину квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2014 року, виданого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2014 року та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.04.2020 року.

Крім того відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.04.2020 року зазначено вид спільної власності - як спільна часткова, та відомості щодо інших власників та розмір їхніх часток у спільній частковій власності в реєстрі відсутні.

Відповідно до довідки КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради від 29.11.2014 №1421 - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 03.06.1994 по 18.07.2003.

Відповідно до довідки КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради від 29.11.2014 №1422 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 03.06.1994 по 18.07.2003.

Відповідно до довідки КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради від 29.11.2014 №1420 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 03.06.1994 по час надання довідки.

Відомості про зняття 18.07.2003 року з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 підтверджуються відомостями з Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради.

Відповідно до заяви ОСОБА_8 , посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрованої в реєстрі №5467 від 01.07.2020 року та заяви ОСОБА_9 , посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрованої в реєстрі №5468 від 01.07.2020 вказаними особами засвідчено, що ОСОБА_1 з червня 1994 року проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , яку отримувала за ордером його мати ОСОБА_5 . В 1993 році позивач одружився з ОСОБА_2 і ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народилась дочка ОСОБА_3 . Позивач з матір`ю вирішили приватизувати квартиру. До приватизації було включену і відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були зареєстровані в квартирі. ОСОБА_2 не висловлювала бажання ставити власником даної квартири, але згодилась на її приватизацію. В подальшому стосунки між позивачем та ОСОБА_2 зіпсувались і шлюб між ними було розірвано. 18.07.2003 року ОСОБА_2 забрала дочку та виїхала на постійне місце проживання в Російську Федерацію, де вийшла заміж та змінила прізвище. ОСОБА_3 тех. Вийшла заміж та змінила прізвище. ОСОБА_2 приховувала від усіх своє місце проживання та нове прізвище. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у вказаній квартирі і не з`являються більше 17 років, в України повертатись не збираються, майном не цікавляться, не приймали і не приймають участі у громадському житті співвласників квартири будинку, у сплаті комунальних платежів, не цікавляться станом квартири та взагалі не з`являються в даній квартирі після від`їзду до Росії. ОСОБА_2 підтримувала зв`язок лише з померлою ОСОБА_5 ОСОБА_1 після смерті матері в квартирі проживає сам, утримує її, робить поточні та капітальні ремонти.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи мирно володіти своїм майном.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4 ст. 344 ЦК).

Крім того Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Аналогічний правий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17, постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 755/16913/16-ц, постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі №552/1354/18.

Крім того, відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, - при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, задоволення вимог про визнання права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Аналогічні по суті роз`яснення містяться і у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Також, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року в справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що «норми статті 344 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №199/7432/16-ц.

Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру вона складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень. Загальна площа квартири 34,8 кв.м., житлова - 17,0 кв.м..

Оскільки ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , його проживання у даній квартирі та користування нею, не свідчить про заволодіння чужим майном та не є правовою підставою передбаченою ст. 344 ЦК України для визнання права власності на частину квартиру, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того володіючи та розпоряджаючись всією квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 достеменно знав, хто саме є співвласниками вказаної квартири, та усвідомлював, що володіння й користування квартирою здійснюється ним за волею інших співвласників, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

А тому суд не може вважати заволодіння ОСОБА_1 чужим майном добросовісним. Відсутність у діях позивача ознак добросовісності виключає можливість визнання за ним права власності на квартиру за набувальною давністю. У суду відсутні відомості щодо відмови відповідачів від права власності на належне їм нерухоме майно. Факт сплати позивачем комунальних платежів та понесення ним тягаря утримання нерухомого майна не може бути самостійною підставою для визнання права власності на майно в порядку статті 344 ЦК України.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 316-319, 321, 328, 344 ЦК України, керуючись ст. 3, 12-13, 81, 89, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Черкаської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - в і д м о в и т и .

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 19.02.2021.

Головуючий: О. Г. Казидуб