ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1350/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/855/21 Категорія: 305010300 Кирилюк Н. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Державна казначейська служба України;

особа, яка подала апеляційну скаргу Державна казначейська служба України;

розглянувши в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

у березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 04 жовтня 2020 року працівниками Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області було складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та направлено на розгляд до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

19 листопада 2020 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області винесено постанову, якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області було скасовано та винесено нову постанову, якою закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративно правопорушення.

Позивач стверджує, що в результаті неправомірних дій працівників поліції його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, чим заподіяно душевні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем проживання та місцем роботи. Він переніс нервове потрясіння, внаслідок чого погіршився стан його здоров`я та його було госпіталізовано до КНП «Смілянська міська лікарня». Крім того, йому потрібно було докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки його звичний розпорядок дня потрібно було підлаштовувати під розклад судових засідань.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з держави України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 20 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 грн відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Рішення суду обґрунтоване тим, що оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це поза розумним сумнівом свідчить про те, що позивач від таких дій переніс душевні страждання, був вимушений певний час доводити свою правоту у суді, що безперечно змінило його ритм життя та свідчить про наявність моральної шкоди, що є підставою для її відшкодування державою.

При визначенні розміру моральної шкоди судом враховано тривалість душевних страждань позивача, а саме, що від дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності 04 жовтня 2020 року до дня ухвалення судового рішення про закриття провадження у справі 18 грудня 2020 року пройшло близько двох з половиною місяців.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року та постановити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі вказує, що дії працівників органів Національної поліції, за які позивач вимагає відшкодування моральної шкоди, не передбачені ч. 1 ст. 1176 ЦК України, оскільки позивача не було незаконно засуджено, притягнуто до кримінальної відповідальності, застосовано запобіжний захід, затримано, накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Зазначає, що позивачем не надано підтверджуючих документів щодо завдання позивачу моральної шкоди, яку судом оцінено у 2000 грн, перенесення нервового потрясіння, завдання душевних страждань тощо.

Вважає, що долучені копії медичних документів не можуть бути доказом завдання позивачу моральної шкоди, оскільки у них відсутні відомості, що саме притягнення позивача до адміністративної відповідальності спричинило його розлад.

Стверджує, що сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Крім того, вважає помилковим посилання суду першої інстанції у рішенні на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, оскільки у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18, що прийнята пізніше, викладено протилежну позицію щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок здійснення провадження, яка в подальшому закрита судом за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що04 жовтня 2020 року інспектором СРПП № 2 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області Бондарем В.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 249569, відповідно до якого ОСОБА_1 в цей день близько 10 год. 05 хв. по вул. Перемоги в м. Сміла керував автомобілем ВАЗ-21011, реєстраційний № НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного згідно чинного законодавства в установленому законом порядку в медичному закладі відмовився.

19 листопада 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області прийняв постанову у справі № 703/3404/20, якою визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, та позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року скасовано постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2020 року та прийнято нове рішення, яким провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 1173, статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб.

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц та правильно застосована судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 є безпідставними, оскільки обставини вказаної справи є відмінним від справи, що переглядається. Так, у справі № 312/262/18 судами було встановлено, що до позивача не було застосовано жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, оскільки постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю його складу було винесено місцевим судом під час розгляду матеріалів, складених працівниками поліції.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, а питання необґрунтованості накладення стягнення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності було вирішене судом апеляційної інстанції при перегляді постанови місцевого суду.

Крім того відповідно до статті 416 ЦПК України висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права може міститися у постановах палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду, які обов`язкові до застосування судами нижчих інстанцій згідно зі статтею 263 ЦПК України.

Враховуючи наведене, встановивши, що постановою Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що протиправне притягнення особи до адміністративної відповідальності, безумовно завдає особі моральних страждань, змінює спосіб життя та вимагає додаткових зусиль для доведення своєї невинуватості.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, вважаючи доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд першої інстанції вірно виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахував тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось більше 2 місяців, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та були предметом розгляду суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги Державної казначейської служби України слід відмовити, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Керуючись статтями 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді

Повний текст постанови складений 15 грудня 2021 року