Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2350/20
Провадження №: 2/332/71/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у якому ОСОБА_3 постійно проживав та успадкував його в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України після своєї померлої матері ОСОБА_4 . 22.01.2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка, проте постановою від 01.11.2019 року приватний нотаріус Нароха О.В. відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Причиною відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що позивач, як спадкоємець ОСОБА_3 не надала документів, що підтверджують факт постійного проживання гр. ОСОБА_3 разом із його матір`ю - гр. ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, після її смерті. Позивач просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 , та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові, просила позов задовольнити, та зазначила що її свекруха ОСОБА_4 , була зареєстрована та постійно мешкала до дня своєї смерті (до 29.04.1992 року) у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належав їй на праві приватної власності. У зв`язку з тим, що останні роки життя ОСОБА_4 тяжко хворіла та потребувала сторонньої допомоги, з травня 1990 року позивач разом із чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_2 , постійно мешкали у будинку ОСОБА_4 , доглядаючи її та допомагаючи по господарству. Також позивач зазначила що вказані обставини можуть підтвердити свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є їх сусідами, та мешкають по АДРЕСА_1 досить тривалий час.

Представник позивача адвокат Сльота О.В. позов підтримав просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву у якій повідомив про визнання позову у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд без її участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер чоловік позивача та батько відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 22). Родинні стосунки підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 21), та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.15).

В силу ст. 1261 ЦК України позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно копій технічного паспорту та акту № ЗП/2020/2 виданих 02.01.2020 року Приватним підприємством «Міжрегіональний центр технічної інвентаризації», померла ОСОБА_4 фактично є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, до складу якого входять житловий будинок літ. «А» з житловою прибудовою літ. «А1», прибудовою літ. «а», прибудовою «а2» загальною площею 80,2 кв.м, житловою площею 45,0 кв.м, літня кухня літ. «Б», вбиральня літ. «В», сарай літ. «Г», душ літ. «З», гараж літ. «К» з оглядовою ямою, альтанка літ. «Л», погріб з шийкою літ. «пг», водопровід № 4, зливна яма № 5, ворота № 6, паркан № 7, паркан № 8, паркан № 9, замощення І, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.43-44, 45-50).

Право власності ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 також підтверджується копією свідоцтва про право власності виданого 28.10.1987 року Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстраційним №3-5461 та копією свідоцтва про право на спадщину виданого 28.10.1987 року Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 3-5463 за законом (а.с.31-32, 33-34), відповідно до яких ОСОБА_4 прийняла у спадок Ѕ частку в спільному майні набутому подружжям за час шлюбу від чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.20).

Згідно копії довідки департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 21.02.2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 04.10.2008 року (а.с.10). Згідно відповіді на запит № 3339_01-71 від 19.11.2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 20.09.2001 року (а.с.98). Також вказані обставини підтверджуються копією будинкової книги (а.с.41-42). Крім того з копії будинкової книги вбачається, що ОСОБА_3 також був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 з 20.09.2001 року до 23.10.2017 року, знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 скористалась своїм правом на спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_3 шляхом звернення із відповідною заявою до приватного нотаріуса де і була відкрита спадкова справа за № 05/2018 за 2018 рік, заведена 22 січня 2018 року (а.с.118, 124). ОСОБА_2 правом на отримання спадщини не скористався, 27.01.2018 року надав приватному нотаріусу заяву про відмову від прийняття належної йому за законом спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 (а.с.119).

Позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка, оскільки вважала що будинок АДРЕСА_1 був успадкований ОСОБА_3 після своєї померлої матері ОСОБА_4 , в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, шляхом постійного спільного проживання з нею як спадкодавцем, на час смерті останньої. Проте, постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. від 01.11.2019 року позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , як спадкоємцем ОСОБА_3 не було надано документів, що підтверджують факт постійного проживання гр. ОСОБА_3 разом із його матір`ю - ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, після її смерті (а.с.29-30).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та знає ОСОБА_1 як сусідку вже багато років. Також вона знала чоловіка позивача ОСОБА_3 . Мати ОСОБА_3 померла у 90-х роках, до самої смерті вона проживала за адресою АДРЕСА_1 , разом із сином, невісткою та онуком ОСОБА_10 . ОСОБА_3 доглядав за матір`ю та після її смерті залишився жити у будинку матері разом із дружиною та сином. На теперішній час у будинку АДРЕСА_1 продовжують жити позивач ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 . У вказаному будинку також проживав ОСОБА_3 але він помер у 2017 році.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали аналогічні пояснення та підтвердили факт постійного спільного проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_9 як зі спадкодавцем, на час смерті останньої. на підтвердження, що підтверджує обставини викладені у позовній заяві

Отже, особою, яка фактично прийняла спадщину після ОСОБА_4 є її син ОСОБА_3 . При цьому згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно інформації наданої Першою запорізькою державною нотаріальною конторою, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 спадкова справа не заводилась (а.с.140).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 прийняв спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подавав заяву про відмову від спадщини.

Як зазначено у позові, ОСОБА_3 із дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2 з травня 1990 р постійно мешкали разом із ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , проте не вносили ніяких змін щодо прописки, так як вважали, що це не є вагомим.

Інститут прописки існував за часів СРСР та рішенням Конституційного суду України від 14 листопада 2001р. №15- рп/2001 у справі №1-31/2001 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 1994 року №700, щодо прописки (виписки), згідно з яким паспортна служба органів внутрішніх справ застосовує як загальне правило дозвільний порядок вибору особою місця проживання. Тобто, інститут прописки було визнано неконституційним.

Згідно ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а отже і на спадкові правовідносини.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

За таких обставин, через невизнання факту прийняття спадщини ОСОБА_3 , позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права на нерухоме майно.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи справу № 757/44693/15-ц (провадження № 61- 4981св18), у своїй постанові від 28 березня 2018 року зазначив, що судам при оцінці належності обраного позивачем способу захисту та обґрунтуванні відповідного висновку щодо нього слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України у разі спадкування права та обов`язки спадкодавця переходять до спадкоємців.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Враховуючи те, що відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття та відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19.02.2021.

Суддя Р.В. Сінєльнік