Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2021 Справа №607/14242/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача Пономаренко І.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, він являється власником 1/2 частини квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована відповідач. Відповідач не проживає у даній квартирі з кінця грудня 2016 року. На даний час, у позивача виникло питання зняття х реєстрації відповідача. З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідачем подано відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує, щодо задоволення позову, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Зазначає, що на даний час, разом із спільною з позивачем дитиною, вона проживає окремо, по АДРЕСА_2 , без реєстрації. На даний час, нею подано позов до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини разом із нею.

Позивачем подано відзив на позов, згідно якого позивач просить позовні вимоги задоволити в порядку та обсязі зазначеному в позовній заяві.

Ухвалою судді від 02 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовній вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, пояснив, що відповідач проживає разом із сином за іншою адресою, понад чотири роки. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач та її представник адвокат Пономаренко І.А. в судовому засіданні, щодо задоволення позову заперечили, з підстав зазначених у відзиві.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Позивач ОСОБА_1 являється власником 1/2 частини квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

В даному житловому приміщенні зареєстрована відповідач по справі ОСОБА_2 , що підтверджується будинковою книгою та довідкою про склад сім`ї №1076 від 20 серпня 2020 року виданою ПП «Люкс».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року у справі №607/15586/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до Акту обстеження житлових умов про факт проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 01.12.2016 року, комісія в складі паспортиста Ящук І.В. , юриста - Федчишин І.О. , майстра дільниці - Андруник Г.П. , склали даний акт про те, що в ході обстеження квартири АДРЕСА_3 , виявлено, що ОСОБА_2 , зареєстрована, але не проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Також, згідно Акту обстеження житлових умов про факт проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 18.08.2020 року, комісія в складі юриста - Федчишин І.О. , майстрів дільниці - Андруник Г.П., Гнип О.І. , склали даний акт про те, що в ході обстеження квартири АДРЕСА_3 , виявлено, що ОСОБА_2 , зареєстрована, але не проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 , суду пояснив, що відповідач, являється колишньою дружиною позивача і вже понад два роки проживає окремо від позивача, разом із сестрою і дитиною, не за адресою своєї реєстрації. Про те, чи є у неї у власності житло йому не відомо.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Суд врахував, що відповідач свого часу перебувала у шлюбі з позивачем, а також той факт, що сторони не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків.

Отже відповідач проживала у спірному будинку в якості члена сім`ї (дружини позивача) і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Можливість встановлення права користування чужим майном (сервітут) щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, передбачена також ч. 1 ст. 401 ЦК України.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована відповідач

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року в справі № 357/7940/16-ц.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що тривале непроживання ОСОБА_2 , яка не пов`язана спільним побутом з позивачем, у належному останньому житловому приміщенні має істотне значення, оскільки здійснює перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим вважає за потрібне, визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 840, 80 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. 32, 321, 391, 401, 403, 406 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , зареєстровану за адресою АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк