Справа № 309/1257/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2018 року у справі за позовом Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області до Хустської міської ради, міськрайонного управління Держкомзему та Хустському районі, ОСОБА_1 про скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

встановив:

У березні 2014 року Закарпатський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до суду з позовом до Хустської міської ради, управління Держземагенства в Хустському районі, ОСОБА_1 , в якому просив: визнати недійсним рішення Хустської міської ради № 1163 від 04 березня 2009 року в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,1000 га в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 263655, виданий на ім`я ОСОБА_1 , загальною площею 0,1000 га, яка розташована за межами населеного пункту м. Хуст.

Позов мотивований тим, що Хустська міська рада, приймаючи 04 березня 2009 року рішення № 1163 про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , вийшла за межі своїх повноважень, оскільки розпорядилася земельною ділянкою, яка знаходиться за межами населеного пункту м. Хуст та с. Кіреші.

Посилаючись на порушення п. 12 Перехідних положень ЗК України та статей 38, 118 ЗК України, просив задовольнити поданий позов.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення прокуратура Закарпатської області подала апеляційну скаргу.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу прокуратури Закарпатської області задоволено, рішення Хустського районного суду від 18 квітня 2018 року скасовано, позов задоволено.

Визнано недійсним рішення Хустської міської ради № 1163 від 04 березня 2009 року, в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,1000 га в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 263655, виданий на ім`я ОСОБА_1 , загальною площею 0,1000 га, яка розташована за межами населеного пункту м. Хуст.

Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року скасовано постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, а справу передано на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування рішення суду першої інтонації та ухвалення рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на помилковість висновку суду щодо пропуску строків позовної давності. Вказує, що матеріалами кримінальної справи відносно в.о. начальника відділу земельних ресурсів в м. Хуст Свеженцевої-Шимон В.В., доведено порушення вимог земельного законодавства при погодженні оспорюваного у цій справі рішення міськради. Також на думку прокурора суд необґрунтовано послався на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розпорядженням Прокуратури Закарпатської області від 16.12.2014 року № 80 на підставі наказу Генерального прокурора України від 05.12.2014 р. № 144-ш про ліквідацію Закарпатської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, утворено комісію для приймання-передачі справ, документів та майна, Т.3, а.с.

Наказом офісу Генерального прокурора від 03.09.2020 року № 410 перейменовано без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: юридичну особу «Прокуратура Закарпатської області» у «Закарпатська обласна прокуратура», Т.3, а.с.

Оскільки у структурі юридичної особи Прокуратура Закарпатської області відбулось тільки перейменування юридичної особи на Закарпатська обласна прокуратура без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі, то в даному випадку відсутні правові підстави для залучення до участі в справі правонаступника відповідної сторони, так-як мало місце не припинення юридичної особи, а тільки її перейменування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів, вважає що така підлягає частковому задоволенню, внаслідок наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням 11 сесії 5 скликання Хустської міської ради № 1163 від 04 березня 2009 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу у власність» громадянину ОСОБА_1 затверджено проект відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 263655 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

10 вересня 2012 року Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства та складено акт, з якого вбачається, що при прийнятті рішення № 1163 від 04 березня 2009 року про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 допущено порушення статті 38 та пункту 12 Перехідних положень ЗК України, оскільки земельна ділянки знаходиться за межами населеного пункту с. Кіреші.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, а також з того, що позивачем пропущено строки позовної давності.

З даного приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно статтею 38 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Апеляційний суд, враховуючи обов`язковість висновків, що містяться в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року, констатує, що сам по собі акт Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 10.09.2012 року не може підтверджувати незаконність рішення Хустської міської ради від № 1163 від 04 березня 2009 року через те, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Кіреші, так-як в акті не зазначено на підставі яких матеріалів його складено. При цьому матеріали справи не містять жодних документів щодо реального місця розташування спірної земельної ділянки, які б зокрема підтверджували, що така знаходиться за межами населеного пункту с. Кіреші.

Окрім того, апеляційний суд вважає доречними доводи Хустської міської ради щодо дотримання нею своїх повноважень при передачі вказаної земельної ділянки, а саме, що с. Кіреші не є самостійним населеним пунктом і відноситься до м. Хуст та те, що рішенням Хустської міської ради № 342 від 16 червня 2007 року затверджено проект кварталу малоповерхової забудови садибного типу в с. Кіреші і переведені землі сільськогосподарського призначення в землі житлової громадської забудови. Спірна земельна ділянка надана у власність ОСОБА_1 знаходиться у вказаному кварталі малоповерхової забудови садибного типу в с. Кіреші.

Разом з тим питання щодо правомірності прийняття Хустською міською радою рішення № 342 від 16 червня 2007 року, яким затверджено проект кварталу малоповерхової забудови садибного типу в с. Кіреші і переведені землі сільськогосподарського призначення в землі житлової громадської забудови, було предметом судового розгляду усіма судовими інстанціями по справі № К/800/14555/15, за наслідком якого прокурору Закарпатської міськрайонної прокуратури відмовлено в задоволенні позову про визнання вказаного рішення незаконним (Том 2, а. с. 132-135).

При цьому судовими рішеннями у даній адміністративній справі встановлено, наступне: 1) адміністративна межа Хустської міської ради включає в себе в тому числі й село Кіреші; 2) Хустська міська рада, прийнявши рішення від 16.06.2007 року, діяла в межах наданих їй повноважень; 3) доводи прокурора про те, що земельні ділянки знаходяться за межами населених пунктів м. Хуст та с. Кіреші, визнано необґрунтованими. Зазначені обставини є преюдиційними, та не підлягають доведенню в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, та свідчать про безпідставність пред`явленого наразі прокурором позову, позаяк спростовують твердження прокурора про те, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту м. Хуст та с. Кіреші.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що порушення норм земельного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення міської ради встановлена матеріалами кримінальної справи №713/5222/12, по якій постановою Хустського районного суду від 26.11.2013 року закрито кримінальну справу відносно ОСОБА_2 по статті 367 ч. 1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (Том 1 а.с.11-18), оскільки: в силу приписів статті 82 ЦПК України (статті 61 ЦПК України в редакції станом на час розгляду справи судом першої інстанції), не підлягають доведенню обставини встановлені вироком суду, а не постановою. Крім того, судове рішення по кримінальній справі згідно статі 82 ЦПК України може встановлювати лише обставини чи мали місце відповідні дії обвинуваченої особи та чи вчинені вони цією особою, однак не може встановлювати якісь інші обставини, в тому числі й щодо знаходження спірної земельної ділянки за межами населеного пункту м. Хуст та с. Кіреші. А отже, з врахуванням преюдиційних обставин, встановлених у адміністративній справі № К/800/14555/15, апеляційний суд відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову в тому числі й через те, що індивідуальний акт органу місцевого самоврядування може бути скасованим у разі заподіяння шкоди охоронюваним правам особи. Проте, прокуратурою в позові не зазначено яку шкоду заподіяно інтересам держави, її розмір.

Хоч суд першої інстанції і відмовив у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог, однак колегія суддів вважає, що у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав, які вище викладені в мотивуванні апеляційного суду, що узгоджується з матеріалами справи.

Водночас, дійшовши висновку про безпідставність позову хоч і не з тих підстав, які зазначила колегія суддів, суд першої інстанції помилково послався також і на таку підставу відмови у позові як пропуск позивачем строку позовної давності. Проте така підстава відмови у позові, як застосування наслідків спливу строків позовної давності, може застосовуватись лише щодо обґрунтованих позовів.

Оскільки у задоволенні позову необхідно відмовити з підстав необґрунтованості позовних вимог заявлених прокурором то у зв`язку з цим відпала така підстава застосування до вимог як сплив строків позовної давності.

Виходячи з наведеного та зважуючи на те, що доводи апеляційної скарги зазначених висновків апеляційного суду не спростовують, то за цих обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові за інших підстав. Отож, апеляційна скарга через це підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги наведене та керуючись положеннями статей 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури, задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2018 року, скасувати та постановити у справі нове судове рішення про відмову Закарпатській обласній прокуратурі що діє в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області в задоволенні позову про скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 15 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: