КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 758/8490/17

провадження № 22-ц/824/770/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі Страхування»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року у складі судді Ларіонової Н.М.

у цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі Страхування» до ОСОБА_1 відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року представник ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» - Кузьменко Х.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму відшкодування у розмірі 95 607,46 грн та 1 600 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 03 червня 2016 року між ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №7287, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 .

18 листопада 2016 року на проспекті Перемоги, 77/1 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобілів Honda CR-V під керуванням ОСОБА_3 , Mersedes-Benz під керуванням ОСОБА_4 , Peugeot Bipper, яким керував відповідач ОСОБА_1

21 грудня 2016 року постановою Святошинського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у скоєнні ДТП відповідно до ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Зазначав, що позивачем виплачено ОСОБА_2 195 607,46 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями №3209 від 29 грудня 2016 року та №561 від 24 лютого 2017 року.

Вказував, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СТ «Іллічівське» за полісом обов`язкового страхування №АЕ/7938644. Ліміт відповідальності страхового товариства за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн.

Стверджував, що відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодовувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яку має здійснити ПАТ «СТ «Іллічівське.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму відшкодування шкоди у розмірі 95 607,46 грн та 1 600 грн судового збору.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 05 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмов у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що позов є необґрунтованим, не підтвердженим належними доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Стверджує, що судом першої інстанції не досліджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року визнано винним у скоєнні ДТП ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертає увагу суду на те, що позивачем не надано жодного документу на підтвердження звернення ОСОБА_2 до ПАТ «СТ «Іллічівське», яке відповідно до ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», мало би здійснити огляд пошкодженого автомобіля, встановити розмір завданих збитків та вартість відновлювального ремонту.

Зазначає, що позивачем не надано жодного документу, який би підтвердив проведення експертизи чи дослідження завданих збитків від дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 листопада 2016 року. Окрім того, розрахунок суми страхового відшкодування складено провідним фахівцем відділу регулювання страхових збитків ТДВ «СК «ВіДі Страхування» Полинцевою С.С., яка не є фахівцем у визначенні вартості відновлювального ремонту.

Стверджує, що відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів страховик повинен відшкодувати вартість пошкоджених складових частин автомобіля з урахуванням коефіцієнта їх фізичного зносу, з огляду на що, вимоги позивача про відшкодування повної вартості відновлюваного ремонту без урахування вказаного коефіцієнту є неправомірним.

Вказує на те, що акт виконаних робіт №ВДиСА-001447 від 16 лютого 2017 року не відповідає акту огляду транспортного засобу від 18 листопада 2016 року, складеного ТОВ «Грас Савуа Україна». У зв`язку із вказаним, апелянт доходить висновку, що було здійснено ремонт тих частин автомобіля, пошкодження яких не має відношення до ДТП від 18 листопада 2016 року.

Наголошує на тому, що позивачем не надано документів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між проведеним поточним ремонтом автомобіля та дорожньо-транспортною пригодою, тому відсутні правові підстави для сплати страхового відшкодування в заявленому розмірі.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, винної у вчиненні ДТП, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про правомірність стягнення з відповідача різниці між виплаченим страховим відшкодуванням з боку позивача та сплаченим ПАТ «СТ «Іллічівське» регресним платежем.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 03 червня 2016 року між ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №7287, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 .

18 листопада 2016 року приблизно о 09-34 год. по просп. Перемоги, 77/1, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Peugeot Bipper», д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який в свою чергу через удар допустив зіткнення з автомобілем «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до наступного зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдавши матеріальні збитки.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили.

За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного вище ДТП доказуванню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що у результаті ДТП автомобіль «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля заподіяна матеріальна шкода в розмірі 195 607,46 грн, що підтверджується рахунком № ВДиС-0052585 від 08 грудня 2016 року, актом виконаних робіт № ВДиСА-001447 від 16.02.2017 року, актом виконаних робіт № ВДиСА-003539 від 06 березня 2017 року, рахунком № ВДиС-0004211 від 06 лютого 2017 року.

29 грудня 2016 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» на підставі Страхового акту № КР-011792 від 27 грудня 2016 року, виходячи з рахунку № ВДиС-0052585 від 08 грудня 2016 року здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 193 268,42 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 3209 від 29 грудня 2016 року.

24 лютого 20017 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» на підставі Страхового акту №КР-011983 від 21 лютого 2017 року, виходячи з рахунку № ВДиС-0004211 від 06 лютого 2017 року здійснило доплату страхового відшкодування в розмірі 2 339,04 грн, що підтверджується платіжним дорученням №561 від 24 лютого 2017 року.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Іллічівське» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7938644, за яким товариство взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам внаслідок експлуатації автомобіля «Peugeot Bipper», д.н.з. НОМЕР_2 .

14 березня 2017 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» звернулося до ПрАТ «СК «Іллічівське» із заявою про страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності за полісом у розмірі 100 000 грн, франшиза 0.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Таким чином, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 9 Закону обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з статтею 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено: «… стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь різниці між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат в сумі 95 607,46 грн, ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» посилалося на положення статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 ЦК України. При цьому, в позовній заяві товариство зазначало про те, що ліміт відповідальності за полісом у ПрАТ «СК «Іллічівське», з яким ОСОБА_1 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, становить 100 000 грн, що у повному обсязі не відшкодовує фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування за договором страхування.

Ураховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди в порядку суброгації.

Відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, в силу вимог статті 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати різницю між завданою шкодою та шкодою, яка відшкодована ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування».

Як убачається з матеріалів справи, ліміт відповідальності страховика відповідача ПрАТ «СК «Іллічівське» становить 100 000 грн, франшиза - 0, при цьому ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» позивачеві виплачено страхове відшкодування у розмірі 195 607,46 грн.

Таким чином, розмір відшкодування в порядку суброгації становить 95 607,46 грн, яка складає різницю між сплаченим страховим відшкодуванням з боку позивача та регресним зобов`язанням позивачу з боку ПрАТ «СК «Іллічівське» (195 607,46 грн (матеріальний збиток) - 100 000 грн (виплачене страхове відшкодування)).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, винної у ДТП, у зв`язку з чим місцевий суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про правомірність стягнення з відповідача різниці між виплаченим страховим відшкодуванням з боку позивача та лімітом відповідальності страховика відповідача ПрАТ «СК «Іллічівське».

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, а доводи заявника про те, що позивачем не надано жодного документу, який би підтвердив проведення експертизи чи дослідження завданих збитків від дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 листопада 2016 року, а розрахунок суми страхового відшкодування складено провідним фахівцем відділу регулювання страхових збитків ТДВ «СК «ВіДі Страхування», яка не є фахівцем у визначенні вартості відновлювального ремонту, є безпідставними з огляду на те, що відповідно до умов Договору добровільного страхування, зокрема пункту 7.3.7, не передбачено обов`язку ТДВ «СК «ВіДі Страхування» замовляти незалежне автотоварознавче дослідження, це є правом страховика. Відповідно до пунктів 8.1.7, 8.1.8 у разі настання події, що має ознаки страхового випадку страхувальник зобов`язаний письмово погодити із страховиком СТО, на якій буде здійснюватись відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, та рахунок з неї (крім випадку, обрання в СЧД підставою визначення розміру збитку Звіту про оцінку транспортного засобу). До переліку документів, які підтверджують розмір заподіяних збитків згідно з пунктами 8.3.11.1, 8.3.11.2, 8.3.12 відносяться: рахунки (акти виконаних робіт, квитанції, інші документи із зазначенням переліку відновлювально-ремонтних робіт, складових частин ТЗ, що замінюються, їхньої вартості тощо) з СТО, на якій буде здійснено відновлювальний ремонт застрахованого ТЗ або звіт про оцінку ТЗ за умови письмового погодження суб`єкта оціночної діяльності, який його складає, зі страховиком; документи, що підтверджують вартість фактично здійснених витрат, пов`язаних зі страховим випадком, відшкодування яких передбачено п. 9.6.8 договору.

Таким чином, ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування», склавши страховий акт та здійснивши виплату страхового відшкодування потерпілій стороні (страхувальнику) у розмірі, зазначеному у рахунках на ремонт автомобіля, діяв на виконання умов укладеного договору страхування наземного транспорту від 03 червня 2016 року та у спосіб, незаборонений законом.

Отже, розмір страхового відшкодування визначено згідно з умовами договору страхування на підставі документів, що чітко відображають вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу, що був пошкоджений у ДТП. Натомість, відповідач, не погоджуючись із розміром відшкодування, не надає зі свого боку жодних відомостей, які б спростовували докази позивача.

Посилання апелянта на те, що відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів страховик повинен відшкодувати вартість пошкоджених складових частин автомобіля з урахуванням коефіцієнта їх фізичного зносу є безпідставними з огляду на те, що договором добровільного страхування від 03 червня 2016 року передбачено, що фізичний знос при визначенні страхового відшкодування не враховується.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано жодного документу на підтвердження звернення ОСОБА_2 до ПАТ «СТ «Іллічівське», яке відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, оскільки правовідносини, що виникли між ОСОБА_2 та ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» регулюються нормами Закону України «Про страхування» та умовами укладеного договору, яким передбачено, що страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про подію, що має ознаки страхового випадку, протягом 24 годин з моменту її настання (п. 8.1.2 договору).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено «16» лютого 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик