АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року

м. Чернівці

справа №725/1830/20

провадження 822/200/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.,

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 09 грудня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Федіна А.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30 листопада 2010 року та отримала кредитну картку для користування кредитним картковим рахунком.

У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшено до 43510 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотки на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідачки станом на 16 березня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 108197 гривень 28 коп., яка складається із: 70962 гривні - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 1163 гривні 44 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 69798 гривень 61 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 16788 гривень 85 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК; 14817 гривень 94 коп. заборгованість по пені; 500 гривень штраф (фіксована частина); 5128 гривень 44 коп. - штраф (процентна складова).

Просив суд, стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась до суду з зустрічною позовною заявою в обґрунтування якої посилалась на те, що після підписання 30 листопада 2010 року анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку вона отримала кредитку картку з встановленим кредитним лімітом, який був збільшений з 20600 гривень до 43510 гривень.

Вказувала на те, що кредитними коштами користувалась та на виконання умов договору повертала банку кошти за користування кредитом, що також підтверджується висновками експертного економічного дослідження, здійсненого на запит її представника, відповідно до якого нею фактично було отримано суму коштів за кредитом в розмірі 47801 гривні 39 коп., а повернуто в розмірі 67239 гривень 47 коп., тим самим фактично виконано зобов`язання.

Крім того, зазначала, що відповідно до поданої позивачем виписки по карті, з квітня 2016 року по березень 2020 року, відбувалося списання коштів з карти в сумі 1163,46 гривень із зазначенням призначення платежу «покупка», а в подальшому «регулярне списання платежу за договором» на загальну суму 55 852,09 гривень і на дану суму автоматично здійснювалось нарахування відсотків. Проте позивач не здійснювала ніяких покупок і не уповноважувала банк на списання коштів з власної карти, при цьому умовами укладеного між ними договору не було передбачено такого щомісячного списання коштів, а також у заяві позивачки про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не було передбачено відсоткову ставку та нарахування штрафних санкцій, зокрема пені.

Просила суд визнати зобов`язання за договором від 30 листопада 2010 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 припиненим у зв`язку із його повним виконанням, вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09 грудня 2020 року в задоволенні первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання зобов`язання за договором від 30 листопада 2010 року припиненим у зв`язку з його повним виконанням відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт укладання кредитного договору та наявності заборгованості. Надані позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не можуть бути складовою частиною кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про визнання зобов`язання припиненим, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк»

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просить суд скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до суду була надана копія анкети-заяви від 30 листопада 2010 року, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що він згідний, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши таким чином згоду на них.

Відповідач після отримання кредитної картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, паспортом споживчого кредиту, випискою по рахункам відповідача, довідкою про зміну умов кредитування та про видані кредитні картки.

У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, оплати товарів та послуг за допомогою картки, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. І виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Зокрема, із розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача чітко вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості.

Суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини та всупереч ст. 1054 ЦК України, безпідставно звільнив відповідача від обов`язку повернути фактично отримані кредитні кошти

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання зобов`язання припиненим.

Зокрема, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував висновок експертного економічного дослідження №439 від 23 вересня 2020 року, що свідчить про фактичне виконання зобов`язання апелянтом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, без змін.

Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Також відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» подала ОСОБА_1 . Просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, без змін.

Посилається на те, що аргументи АТ КБ «ПриватБанк» викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 , 11 листопада 2010 року було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до якого відповідачу було відкрито картковий кредитний рахунок.

ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору також підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 30 листопада 2010 року. В даній довідці вказано: тип кредитної лінії; пільговий період (30 днів); базову відсоткову ставку за користування кредитом - 3 % в місяць (36 % річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір комісії за зняття готівки; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням більш ніж на 30 днів та інше (а.с. 37 т.2).

Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитні картки за номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 зі строком дії останньої до останнього дня жовтня 2022 року, що зазначено у довідці про отримані картки.

З 17 грудня 2018 року розмір кредитного ліміту збільшено до 43510 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг. Інших умов договору сторони не підписували.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В тексті позовної заяви позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30 листопада 2010 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Розмір кредитного ліміту збільшено до 43510 гривень.

До позовної заяви позивачем додано копію анкети- заяви, яка підписана відповідачкою , розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, довідку про зміну кредитного ліміту, довідку про видачу кредитних карток відповідачу, виписка по особовому рахунку відповідача.

При цьому, ці витяги не підписані відповідачкою, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати та нарахування пені.

Апеляційний суд вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30 листопада 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Проте, банком як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови і Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови і Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 30 листопада 2010 року між позивачем та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та Правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування

Таким чином, відсутні підстави для застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30 листопада 2021 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням зазначених обставин, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартами є Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю поінформований про умови кредитування в банку, яку були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

З цих же підстав не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Однак, апеляційний суд вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17) зазначено, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів укладення між сторонами кредитного договору.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду та вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 70962 гривні та надав розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів у відповідача.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач сплачував кошти за користування кредитом, які були зараховані позивачем на часткове погашення заборгованості по пені та заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за тілом та простроченим тілом кредиту становить 70962 гривні, яку банк обраховував пославшись на те, що кредитний ліміт неодноразово збільшувався та на час звернення з позовом не перевищував 43510 гривень.

З урахуванням цих обставин, апеляційний суд критично ставиться до нарахованої банком заборгованості та вважає за необхідне прийняти до уваги виписку з розрахункових карт ОСОБА_1 , яка згідно з Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5 має статус первинного документу щодо виконання сторонами договірних зобов`язань та надана позивачем, як письмовий доказ на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню із позичальника.

Аналіз виписок по картках свідчить, що встановлений кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме починаючи з 24 січня 2013 року становив 20600 гривень; із 06 січня 2015 року - 22500 гривень; з 31 січня 2017 року 23500 гривень; із 17 грудня 2018 року 43510 гривень; із 17 грудня 2018 року 29000 гривень; із 01 вересня 2019 року кредитний ліміт знижено до 0 гривень.(а.с.27 т.1).

Таким чином, протягом строку дії кредитного договору від 30 листопада 2010 року кредитний ліміт наданий ОСОБА_1 не перевищував 43510 гривень, а отже твердження позивача про те, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 70962 гривні апеляційний суд вважає необґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції враховуючи наведене дійшов висновку про стягнення заборгованості у межах кредитного ліміту 43510 гривень.

Щодо вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за порушення зобов`язання згідно вимог статті 625 ЦК України.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні ресурси.

У порушення зазначених умов договору відповідачка зобов`язання за договором № б/н від 30 листопада 2010 року належним чином не виконала.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків на прострочений кредит банк посилався на вимоги статті 625 ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Як слідує з матеріалів справи відсутні підстави для висновку про те, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року.

Три проценти річних від простроченої суми слід здійснити за період з 01 грудня 2019 року по 08 квітня 2020 року, тобто за 130 днів прострочки.

Розрахунок 3 проценти річних судом здійснено за формулою: % = сума боргу*процентну ставку/100%/365*кількість днів.

Таким чином, 3 проценти річних, відповідно до заявлених позовних вимог, за період з 01 грудня 2019 року по 08 квітня 2020 року (за 130 днів) складає 464 гривні 90 коп. (43510*3/100%/365*130), й саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та штрафу.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Довідкою про умови кредитування передбачено стягнення з позичальника пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір якої визначається наступним чином: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості = пеня (1)+ пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при наявності прострочення на суму 50 грн і більше. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів: 500 грн + 5% від ціни позову.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо правомірності нарахування пені, штрафу (фіксована частина) та штрафу (відсоткова складова), з огляду на наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст. 549 ЦК України).

В даному випадку погодженими між сторонами умовами кредитного договору та довідкою про умови кредитування передбачено одночасне застосування двох видів штрафів і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Апеляційний суд, вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору пені та штрафу, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими штрафними санкціями у вигляді пені та штрафу(процентна складова).

Таким чином, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» штраф (фіксована частина) 500 гривень.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 про припинення зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про припинення зобов`язання, суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних вимог.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених судом доказах та вимогах матеріального та процесуального закону, з огляду на наступне.

Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначене частиною першою статті 15 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки.

Стаття 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, порядок та форма укладення якого передбачені положеннями ст. ст. 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, який відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст.1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, при цьому кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки (а.с. 29 т.1).

Також ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору також підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 30 листопада 2010 року. В даній довідці вказано: тип кредитної лінії; пільговий період (30 днів); базову відсоткову ставку за користування кредитом - 3 % в місяць (36 % річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір комісії за зняття готівки; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням більш ніж на 30 днів та інше (а.с. 37 т.2).

Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору, у тому числі щодо відсотків, пені та штрафів.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Після підписання анкети-заяви ОСОБА_1 отримала платіжну картку, що нею не заперечується та користувалася кредитними коштами.

З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів на картковому рахунку який надано суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 частково вносила кошти на погашення заборгованості за кредитним договором.

У відповідності до укладеного договору банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 30 листопада 2010 року (а.с.37 т.2), погашення за використаним лімітом здійснюється щомісяця у розмірі 7% від заборгованості та включає плату за використання кредитних коштів та відсотків. У разі порушення строків платежів по любому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів позичальник повинен сплатити банку штрафні санкції які передбачені також у довідці.

Таким чином, частина внесених ОСОБА_1 коштів була спрямована на погашення кредитного ліміту, відсотків, штрафних санкцій.

Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що вона внесла кошти на погашення заборгованості в більшому розмірі ніж використала кредитних коштів і вважає, що вона повернула банку всі кошти за користування кредитом спростовується вищенаведеним.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надано належної оцінки та вони не спростовують висновків суду першої інстанції. Будь-яких доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення зобов`язання залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги в результаті апеляційного перегляду задоволені частково на загальну суму 44474 гривні 90 коп. що становить 41,10 % від суми заявлених вимог(44474,90*100/108197,28).

За подання до суду позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» сплатило 2102 гривні.

За подання до суду апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» сплатило 3153 гривні.

З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягає судовий збір: за подання до суду позовної заяви в розмірі 826 гривень 93 коп. (2102*41,10/100), за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 1295 гривень 88 коп. (3153*41,10/100)

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 826 гривень 93 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та 1295 гривень 88 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 09 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 44474 гривні 90 коп., яка складається із: 43510 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 464 гривні 90 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК; 500 гривень штраф (фіксована частина).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 09 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення зобов`язання залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 826 гривень 93 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та 1295 гривень 88 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О.Одинак

І.Б. Перепелюк