Постанова

Іменем України

18 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 569/5558/15-ц

провадження № 61-21919св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач-Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на постанову Волинського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Бовчалюк З. А., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У квітні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, на належну їм як спадкоємцям ОСОБА_3 , трикімнатну квартиру загальною площею 62,4 кв.м, житловою площею 37,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» за укладеним між банком та позичальником ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , кредитним договором № 07-27-КФ-2006 від 03 березня 2006 року, на загальну суму 13 383,63 доларів США.

Позовна заява мотивована тим, що 03 березня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 07-27-КФ-2006, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 60 000,00 доларів США, зі сплатою 14 % річних за користування кредитом, з кінцевою датою погашення кредиту до 02 березня 2016 року. На забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а також будь-яких додаткових договорів до нього, 03 березня 2006 року між іпотекодержателем (ВАТ «Банк Універсальний»), позичальником ОСОБА_3 , іпотекодавцями - майновими поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 07-27-ІФ-2006-1, згідно з пунктом 1.2 якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , і належить на праві приватної спільної часткової власності позичальнику ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Позичальник належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, а тому за розрахунком банку у нього станом на 20 березня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 13 383,63 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 20 березня 2015 року становила 313 097,16 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і банку стало відомо, що його спадкоємцями є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які мають нести відповідальність перед позивачем за відповідними кредитними зобов`язаннями спадкодавця перед позивачем, а тому останній звернувся до суду із цим позовом.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2015 року, позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено; звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № 07-27-КФ-2006 від 03 березня 2006 року, на загальну суму 13 383,63 доларів США; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним, який застосовується до спірних правовідносин. У статті 17 вказаного Закону містяться виключний перелік підстав припинення іпотеки, однак у ній не передбачено припинення іпотеки у зв`язку із смертю іпотекодавця. Також суд вважав, що відсутні підстави для застосування статті 1281 ЦК України, оскільки строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється відповідно вимог ЦК щодо позовної давності.

Справа розглядалася судами апеляційної інстанції неодноразово.

Постановою Волинського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , задоволено; рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не враховано характер спірних правовідносин та не застосовано норми закону, які підлягали застосуванню. Вимоги позивача як кредитора до спадкоємців боржника за кредитним договором ОСОБА_3 - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , пред`явлені ним з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців. Ця обставина встановлена рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2015 року, яке набрало законної сили та не підлягає доведенню. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги як за основним так і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань, що узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 522/407/15-ц. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року представник АТ «Універсал Банк» - Гаврилюк С. В., не погодившись із постановою Волинського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року, надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 21 січня 2020 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Універсал Банк» на постанову Волинського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, зокрема, що відповідачі як спадкоємці які прийняли спадщину, мають нести відповідальність за борги спадкодавця. Разом із цим, у статті 17 Закон України «Про іпотеку» міститься виключний перелік підстав припинення іпотеки, однак нею не передбачено припинення іпотеки у зв`язку із смертю іпотекодавця. Тобто, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення кредитної заборгованості померлого боржника перед банком (кредитором).

Позиції інших учасників

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надіслали засобами поштового зв`язку до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, вказуючи на законність та обгрунтованість постанови апеляційного суду. Зокрема, відповідачі зазначали, що позивач пред`явив відповідні вимоги до них як спадкоємців боржника після спливу строків, визначених у статті 1281 ЦК України, що встановлено судовим рішенням, а тому відповідно банк втратив право на задоволення його позову до спадкоємців (відповідачів) про звернення стягнення на спірне майно.

Фактичні обставини, встановлені судами

03 березня 2006 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та яке змінило найменування на АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 07-27-КФ-2006, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 60 000,00 доларів США, зі сплатою 14 % річних за користування кредитом, з кінцевою датою погашення кредиту до 02 березня 2016 року, а також зі сплатою у разі порушення грошового зобов`язання комісії, неустойки та інших платежів, встановлених договором.

На забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а також будь-яких додаткових договорів до нього, 03 березня 2006 року між іпотекодержателем (ВАТ «Банк Універсальний»), позичальником ОСОБА_3 , іпотекодавцями - майновими поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 07-27-ІФ-2006-1, згідно з пунктом 1.2 якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної спільної часткової власності позичальнику ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, а тому за розрахунком банку у нього станом на 20 березня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 13 383,63 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 20 березня 2015 року становила 313 097,16 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАЦС реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 12 листопада 2013 року.

З наявних в матеріалах справи копій документів зі спадкової справи, договору про поділ спадкового майна від 23 травня 2014 року і копії свідоцтва про право на спадщину за законом судами встановлено, що ОСОБА_1 успадкувала після смерті свого сина ОСОБА_3 , належну йому на момент смерті 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , після чого стала власником 3/4 частини вказаної квартири. Інший іпотекодавець ОСОБА_2 є власником 1/4 частини вищевказаної квартири.

У грудні 2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось через органи нотаріату до спадкоємців ОСОБА_3 з письмовою майновою вимогою погасити існуючу кредитну заборгованість або передати у власність банку, як іпотекодержателю, нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором № 07-27-ІФ-2006-1 від 03 березня 2006 року, яке було передане в натурі спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Дана вимога не була задоволена відповідачами.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2015 року в справі № 569/5557/15-ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про солідарне стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором та договором іпотеки. Цим рішенням встановлено, що ПАТ «Універсал Банк», пред`явивши позовні вимоги до відповідачів, пропустив строк, передбачений статтею 1281 ЦК України, протягом якого він мав звернутись із своїми вимогами до спадкоємців позичальника ОСОБА_3 щодо повернення непогашеної частини кредиту, в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ, від 15 січня 2020 року (далі - Закон).

У пункті 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» даного Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, розгляд касаційної скарги АТ «Універсал Банк» на постанову Волинського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року, слід здійснювати, враховуючи вимоги ЦПК України в редакції до 08 лютого 2020 року.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку із смертю боржника його права та обов`язки як іпотекодавця переходять до спадкоємців. Оскільки у позивача виникло право вимоги щодо стягнення кредитного боргу за рахунок предмета іпотеки, зазначені вимоги підлягають пред`явленню до спадкоємців боржника та мають бути задоволенні у зв`язку із їх обгрунтованістю.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач звернувся із відповідними вимогами до спадкоємців боржника зі спливом строку, визначеного у статті 1281 ЦК України, яку слід обов`язково застосовувати у спірних правовідносинах, а тому в нього припинилося право на задоволення його кредиторських вимог до відповідачів. Разом із цим, суд також врахував частину першу статті 17 Закону України «Про Іпотеку» та встановивши фактичні обставини у справі, дійшов висновку про припинення іпотеки у зв`язку із припиненням основного зобов`язанням, яке нею забезпечено.

Верховний Суд погоджується із відповідними висновками апеляційного суду, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленим судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» передбачає підстави припинення іпотеки, однак такої, як смерть іпотекодавця, зазначена норма закону не містить. Отже, іпотека не припиняється у разі набуття предмета іпотеки у власність спадкоємцями позичальника - іпотекодавця.

Разом з тим, оскільки у зв`язку зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредитних коштів включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентується статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами першою і третьою цієї статті, тоді як згідно частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позбавляє кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) і як наслідок, - неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна із сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (іпотеки) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

Як установлено апеляційним судом, кредитор пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців.

Ця обставина встановлена рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року в справі № 569/5557/15-ц, а тому згідно частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України, доказуванню у цій справі не підлягала.

Ураховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції, дослідивши належними чином надані докази та встановивши дійсні фактичні обставини у справі, дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог у зв`язку із пред`явленням відповідної вимоги кредитором (позивачем) до спадкоємців боржника (відповідачів) після спливу строків, визначених у статті 1281 ЦК України, що має наслідком втрату відповідного права вимоги та є підставою для її незадоволення судом.

Доводи касаційної скарги щодо неприпинення договору іпотеки у зв`язку із смертю боржника та наявності підстав для стягнення боргу із його спадкоємців відхиляються судом, оскільки апеляційним судом правильно встановлено припинення іпотеки у зв`язку із припиненням основного зобов`язанням, забезпеченого нею. При цьому, судом при ухваленні оскаржуваної постанови та враховано характер спірних правовідносин та правомірно застосовано до них, зокрема, статтю 1281 ЦК України.

Зазначені у касаційній скарзі інші аргументи Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів та ухвалено законне і обґрунтоване судове рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук