КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 752/6027/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1198/2021Головуючий у суді першої інстанції - Шевченко Т.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Березовенко Р.В., Мостова Г.І.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ел.Ен.Груп» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації та виселення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації та виселення.

Свої вимоги мотивувало тим, що 28.04.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту № 405/41/07-І, на підставі якого банк надав ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,00 % процентів річних щомісячно та порядком повернення суми кредиту до 20-го числа кожного місяця, згідно графіку та з кінцевим терміном, до 27.04.2022 включно. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між «Укрсоцбанк» (правонаступником якого в подальшому стало АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, який посвідчений 28.04.2007 ПН КМНО Ковальчуком С.П., зареєстровано в реєстрі за № 1684 д.

31.10.2018 між ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» та АТ «Укрсоцбанк» було укладено Договір факторингу, у відповідності до якого право вимоги за договором кредиту № 405/41/07-І від 28.04.2007, а також договором поруки № 04/П-270 перейшло до нового кредитора, а саме ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп».

11.12.2018 ПН КМНО Апатенко М.А. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 1831, відповідно до якого в рахунок виконання зобов`язань запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 14.12.2018 ПВ ВО м. Києва Варавою Р.С. відкрито виконавче провадження № 57827141 з примусового виконання виконавчого напису № 1831 від 11.12.2018.

Трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , передана у власність ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» за ціною електронних торгів 2 180 800,00 грн., про що ПВ ВО м. Києва ОСОБА_4 постановлено акт про реалізацію предмету іпотеки від 20.02.2019 та постановлено передати стягувачу ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» вказане майно в рахунок погашення боргу в розмірі 2 180 800,00 грн. Проте, позивачу стало відомо, що у набутому ним у власність житловому приміщенні зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач зазначав, що відповідачі втратили право користування вказаною квартирою. Порядок користування квартирою з відповідачами не визначався, відповідачі договору найму щодо користування житлом приміщенням не уклали та не зверталися до позивача з заявами про укладання договору найму житлового приміщення, а тому просить

-визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яким є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , та зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , про що видати довідку з реєстру територіальної громади м. Києва, разом з цим виселити ОСОБА_1 з наданням ОСОБА_1 житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 ЖУ Української РСР,

-визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яким є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , та зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , про що видати довідку з реєстру територіальної громади м. Києва, разом з цим виселити ОСОБА_2 з наданням ОСОБА_2 житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 ЖУ Української РСР (а.с. 1-4зв.).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.11.2019 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 119-124).

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, зокрема те, що спірні відносини виникли не між власником і членами його сім`ї, а між попереднім власникам та членами сім`ї попереднього власника (а.с. 126-136).

10.11.2020 відповідачами подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції правильно встановив, що квартира, яка є предметом іпотеки, придбана не за рахунок кредитних коштів, що підтверджується п. 1.5.8 ст. 1 іпотечного договору від 28.04.2007, укладеного між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк». Тому, задовольняючи свої кредиторські вимоги за рахунок предмета іпотеки, який позивач придбав після того як торги не відбулися із-за відсутності учасників торгів, мав бути обізнаний про обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані та проживають у житловому приміщенні, тобто виявлені ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості (а.с. 189-192).

Представник відповідачів ОСОБА_5 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони, вислухавши пояснення сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28.04.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладений договір кредиту № 405/41/07-І, на підставі якого банк надав ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,00 % процентів річних щомісячно та порядком повернення суми кредиту до 20-го числа кожного місяця, згідно графіку та з кінцевим терміном, до 27.04.2022 року включно. (а.с. 5)

В якості забезпечення виконань зобов`язань за кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого в подальшому стало АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, посвідчений 28.04.2007 ПН КМНО Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 1684 д., згідно якого відповідач ОСОБА_1 , як майновий поручитель, передала в іпотеку банку нерухоме майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності, що підтверджується довідкою № 23/2, виданою ЖБК «Темп - 11» 09.02.1993, зареєстровану в Київському МБІ 05.01.1994 (п. 1.5.8 договору) (а.с. 11)

31.10.2018 між ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» та АТ «Укрсоцбанк» був укладений Договір факторингу, у відповідності до якого право вимоги за договором кредиту № 405/41/07-І від 28.04.2007, а також договором поруки № 04/П-270, перейшли до нового кредитора, а саме ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп». (а.с. 16-20)

Також 31.10.2018 між ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» та АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір передачі прав, у відповідності до якого цесій передав, а цесіонарій прийняв всі права вимоги за Іпотечним договором № 04/І-257 (а.с. 21-22).

11.12.2018 ПН КМНО Апатенко М.А. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 1831, відповідно до якого в рахунок виконання зобов`язань запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна задовольнити вимоги ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» (а.с. 23).

Постановою від 14.12.2018 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варава Р.С. відкрито виконавче провадження № 57827141 з примусового виконання виконавчого напису № 1831 від 11.12.2018 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 157573497, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є власністю ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп», дата, час державної реєстрації 26.02.2019, на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 314, виданого 26.02.2019 ПН КМНО Апатенко М.А. (а.с. 26).

07.11.2018 та 15.03.2019 позивач звертався до відповідачів з вимогою про добровільне виселення та звільнення вищевказаної квартири, проте останні таку вимогу не виконали квартиру не звільнили (а.с. 28-30, 41-43).

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про іпотеку», який набрав чинності з 01.01.2004, внесено зміни до ЖК УРСР, зокрема, текст статті 109 викладено у новій редакції.

За змістом ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Частина 2 статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Крім того, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» запроваджено мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а саме: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

У пункті 1.2 договору кредиту № 405/41/07-1 від 28.04.2007 зазначено, що кредит надається позичальнику на поточні потреби (а.с. 6).

Крім того, спірна квартира є єдиним житлом відповідачів, придбана ними не за рахунок кредитних коштів, що підтверджується п. 1.5.8. ст. 1 Іпотечного договору, де зазначено, що предмет іпотеки належить на праві приватної власності іпотекодавцю, що підтверджується довідкою № 73/2, виданою ЖБК «Темп-11» 09.02.1993, право приватної власності зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації 05.01.1994, реєстраційне посвідчення за реєстровим № 238/32280.

Установивши, що позивач набув право власності на спірну квартиру у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом виконавчого напису нотаріуса і з цих підстав просить виселити відповідачів зі спірної квартири, яка придбана не за рахунок кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

За таких обставин, ТОВ «ФК«Ел.Ен.Груп» при реалізації предмета іпотеки мав виконати вимоги частини 2 статті 109 ЖК УРСР, оскільки на той час вона вже діяла у зміненій редакції, яка містила заборону виселення боржника за кредитним договором без надання іншого житлового приміщення.

Тобто новий власник може частково поновити свої права шляхом звернення про відшкодування шкоди до продавця, якщо той неналежним чином виконав свої зобов`язання про повне інформування можливих покупців квартири про її обтяження, чи до банку про виконання останнім обов`язку із забезпечення осіб, які підлягають виселенню, іншим житловим приміщенням та відшкодування збитків.

Вимога позивача про зобов`язання знятися з реєстраційного обліку задоволенню також не підлягає з огляду на те, що відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. В даному випадку така вимога є передчасною.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленого рішення не впливають. Не правильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ел.Ен.Груп» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації та виселення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

Г.І. Мостова