Єдиний унікальний номер 225/173/20
Номер провадження 22-ц/804/649/21
Номер провадження 22-ц/804/649/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року (ухваленого під головуванням судді Скиби М.М. у м. Торецьк Донецької області, повний текст складено 03 березня 2020 року) у цивільній справі №225/173/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що згідно із заявою б/н від 23.12.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.10.2019 року має заборгованість в розмірі 96 646,37 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 1 982,50 грн., заборгованість за відсотками користування кредитом 87 585,47 грн.; заборгованість за пенею 2 000,00 грн., також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме 500,00 грн штраф (фіксована частина), 4 578,40 грн. штраф (процентна складова).

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 96 646,37 грн..

Заочним рішенням Дзержинського міського суду від 03 березня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково: стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 982,50 грн., а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 43,11 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає,що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої позивачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. В анкеті-заяві ОСОБА_1 погодилася із тим, що вона ознайомлена з Умовами та правилами, Тарифами банку та в подальшому зобов`язується самостійно ознайомлюватись із ними на сайті Банку. Крім того відповідачем не заперечувались такі умови договору. Тому з урахуванням позицій, викладених у постановах Верховного Суду, вважає, що зазначені умови та правила є складовою частиною кредитного договору, як погоджені між сторонами у належний спосіб.

Користування картковим рахунком, відповідно до виписки по ньому, свідчить про отримання кредитної картки відповідачем та прийняття ним умов кредитного договору. Виписка про рух коштів має статус первинного бухгалтерського документу про видачу та сплату коштів за кредитним договором.

Також, на думку позивача, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 96 646,37 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кошти та зобов`язувалася повернути їх банку, однак в укладеному договорі (заяві-анкеті) не зазначено строку їх повернення (користування ними). Крім того банком не були запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, а в анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Однак, враховуючи фактично отримані та використовувані позичальником кошти і в добровільному порядку не повернуті позивачу підлягають стягненню на користь останнього із відповідача.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 , на яку зокрема й посилався суд першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.12.2011 року АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір із ОСОБА_2 , згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ .

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за договором б/н від 23.12.2011 року станом на 31 жовтня 2019 складає 96 646,37 грн., з яких: 1 982,50 грн. заборгованість за тілом кредиту; 87 585,47 грн. заборгованість за відсотками; 2 000,00 грн - заборгованість за пенею; 5 078,40 заборгованість за комісією.

В анкеті-заяві підписаній позичальником ОСОБА_1 23.12.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того дана анкета-заява не відображає жодної інформації щодо умов, на яких їй надаються кредитні кошти, їх суму та строки повернення. Однак у позовній заяві вказується сума отриманого позивачем кредиту у розмірі 2 000,00 грн.

Таким чином, судом першої інстанції правильно враховано, що у заяві позичальника, підписаною відповідачем, відсутні умови договору про розмір відсоткової ставки, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Також судом першої інстанції правильно зазначено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які надані суду першої інстанції не визнаються відповідачем та не містять його особистого підпису.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені витяги, які містяться в матеріалах справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. А отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки надані позивачем Умови та Тарифи не містять підпису ОСОБА_1 .

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви позичальником 23.12.2011 року. Такі висновки узгоджуються з положеннями статей 207,638, 1054 ЦК України.

Висновки суду першої інстанції про те, що без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, відповідають нормам закону. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні належні докази того, що з відповідачем узгоджено умови договору і зокрема обумовлено розмір відсотків за користування кредитом, розмір пені та штрафів і обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом,пенею та штрафом.

Відповідно до ч.1 с. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Банком не надано належних та допустимих доказів щодо встановлення 23.12.2011 року відповідачу кредитного ліміту у розмірі 2000 грн, однак із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що впродовж спірного періоду вона користувалась коштами банку, тобто своїми конклюдентними діями висловила згоду на отримання зазначеної суми та виникнення зобов`язання щодо її повернення відповідно до положень ст. 1049 ЦК України.

З наданого банком розрахунку вбачається заборгованість ОСОБА_2 за договором кредиту від 23.12.2011 року по тілу кредиту в сумі 1982,50 грн., яку правильно стягнув суд першої інстанції на користь банку.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 96 646,37 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського міського суду від 03 березня 2020 року залишити без змін, відновивши його дію.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: