ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3505/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача Яндян Є.А. ,

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом позбавлення права користування майном

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом позбавлення права користування майном.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . В спірній квартирі зареєстровані відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Зазначає, що відповідачі користуються квартирою безпідставно, чим створюють власнику майна перешкоди в реалізації права власності своїм майном.

З огляду на викладене позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Цимбал І.К. від 26.11.2018 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

У зв`язку із перебуванням судді Цимбал І.К. у відпустці пов`язаної із вагітністю та пологами, 13.06.2019 року у встановленому ЦПК України порядку справу передано у провадження судді Лужецької О.Р.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Лужецької О.Р. від 25.06.2019 р. справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 03.03.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову.

Треті особи та їх представники в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

25.07.2008 р. між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Даний іпотечний договір було укладено з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 перед АТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором №08Ф-116 від 21.07.2008 р. (т.1, а.с.8-11)

30.11.2017 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір № 209 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Згідно з умовами даного договору та додатку №1 до нього ПАТ «Брокбізнесбанк» відступив шляхом продажу ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» належні банку права вимоги за кредитним договором №08Ф-116 від 21.07.2008 р., та іпотечним договором від 25.07.2008 р., які укладені між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 . (т.1, а.с.15-17)

30.11.2017 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладений договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договром. Відповідно до умов даного договору ПАТ «Брокбізнесбанк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» права вимоги за іпотечним договором від 25.07.2008 р. укладеним між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 . (т.1, а.с.14)

Таким чином ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло статусу нового іпотекодержателя.

07.02.2018 р. ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнив свою вимогу до позичальника (іпотекодавця) з рахунок квартири останнього, шляхом реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 . (т.1, а.с.20-21)

Як вбачається із витягу Реєстру територіальної громади міста Києва, станом на 19.08.2018 р. в спірній квартирі зареєстровані відповідачі, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с.7)

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що відповідачі, будучи зареєстрованими у квартирі, що на даний час належить, позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира (стст.379, 382 ЦК).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права

Разом з тим, як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.06.2019 р., власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.04.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовим А.В. (т.1, а.с.221)

Таким чином у позивача відсутнє право вимагати усунення відповідних перешкод у здійсненні права користування та розпорядження даної квартирою, оскільки станом на день розгляду справи судом він не є її власником, а отже право позивача та його законні інтереси жодним чином відповідачами не порушено.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Реалізуючи, передбачене статті 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинстава є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинстава - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду доказів, що його цивільне право або інтерес порушено, а відтак, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що судом встановлено відсутність порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи встановленні обставини та відповідні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись, ст. ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом позбавлення права користування майном - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА