Справа № 285/4614/21
провадження у справі № 2/0285/1095/21
06 грудня 2021 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді……………………..Літвин О. О.,
секретаря………………….……………Клечковської М. М.,
розглянувши ЗАОЧНО у відкритому судовому засіданні
за правилами загального позовного провадження цивільну справу
за позовом органу опіки і піклування Пищівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області
про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та стягувати з них аліменти.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідачі є батьками дитини, однак свідомо ухиляються від покладених на них законом батьківських обов`язків, не цікавляться життям та здоров`ям сина, не піклуються про його фізичний та духовний розвиток.
Сторони в судове засідання не прибули.
Представник органу опіки в письмовій заяві до суду просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання повторно не прибули, про час і місце судового розгляду повідомлені вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Правом подати відзив на позов не скористались.
Дослідивши письмові матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, орган опіки та піклування (ст.165 СК України).
Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Починаючи з липня 2021 року, умови проживання дитини ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 неодноразово обстежувались комісією, якою було встановлено, що його мати ОСОБА_1 проживає у будинку, належному її співмешканцю ОСОБА_4 , санітарний стан якого незадовільний. Нею не створені умови для проживання, навчання дитини, вона не займається вихованням сина, не контролює його поведінку, неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП, проте відповідних висновків для себе не зробила. ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями, по місцю проживання характеризується негативно, часто влаштовує бійки та сварки, дитина тікає з дому в пошуках прихистку та їжі.
З 25.06.2021 ОСОБА_3 перебуває на обліку в службі у справах дітей як такий, що проживає в сім`ї, що опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що його батьки свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, ведуть аморальний спосіб життя.
З 26.08.2021 ОСОБА_3 , за заявою матері ОСОБА_1 , влаштований в Коростенський міський центр соціальної підтримки для дітей та сімей "Віри, Надії, Любові".
Батько дитини ОСОБА_2 життям сина не цікавиться, участь у вихованні не приймає, за місцем свого проживання подав заяву, в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .
Орган опіки та піклування у своєму висновку №59-б від 13.08.2021 вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів відносно їх неповнолітнього сина.
Звертаючись до суду з даним позовом, якому передувала виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, позивачем були вжиті усі можливі заходи та міри з метою захисту інтересів дитини щодо його права на батьківське піклування.
Конституцією України (ст.51) визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст.8 Закону України "Про охорону дитинства").
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У Принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст.3 Конвенції про права дитини наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів.
Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків (ст.164 СК України). Це є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Безумовно, інтереси дитини є надзвичайно важливими, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, і позбавлення останніх батьківських прав є крайнім, виключним та надзвичайним способом впливу на них.
Матеріалами справи підтверджено та не спростовано беззаперечними доказами, що відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, переклавши всю відповідальність за життя своєї дитини на державу та інших людей, що суд сприймає як свідоме нехтування своїми обов`язками.
Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним факт ухилення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а позовні вимоги органу опіки і піклування про позбавлення їх батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). Конвенція ООН про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності.
Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, якавстановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від шести до вісімнадцяти років: з 01.12.2021 - 2 618 грн.
Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини.
Відповідачі є здоровими, молодими особами; працездатні; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не мають; не приймають жодної участі у вихованні дитини та не створюють всі необхідні умови для його розвитку і життя; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ними матеріальної допомоги на момент розгляду справи не існує, відтак вони спроможні сплачувати аліменти.
Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів ОСОБА_3, враховуючи, визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (яка згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за жовтень 2021 року становила 11 679 грн.); обов`язок батьків брати участь у забезпеченні благополуччя свого сина, - суд приходить до висновку, що вони в змозі сплачувати аліменти в розмірі по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку кожен щомісячно. Така сума є реальною, не поставить відповідачів у матеріальне становище значно гірше від положення дитини, відповідатиме, як інтересам останньої, так і матеріальному становищу тастану здоров`я платників аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 31.08.2021.
Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідачів в дохід держави в розмірі 1 816 грн. (по 908 грн. за кожну вимогу).

Керуючись статями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 України ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

аліменти на користь неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в розмірі по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,

щомісячно з кожного відповідача,

починаючи стягнення з 31 серпня 2021 року до повноліття дитини, перераховуючи кошти на особисті рахунки дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави по 908(дев`ятсот вісім) гривень судового збору з кожного.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання, а в іншій частині - в загальному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення - 16 грудня 2021 року.

Головуючий суддя? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? О. О. Літвин