Справа № 285/4581/20
провадження у справі № 2/0285/198/21
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі

головуючого судді Коцюби О.М.

за участі секретаря судового засідання Янкової Л.П.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

24.11.2020року АТ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.09.2010 року у розмірі 30104,30 грн.

В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 14.09.2010 року ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок на підставі Заяви № б/н від 14.09.2010 року. При підписанні анкети-заяви відповідач взяла на себе зобов`язання повертати отримані нею кошти в кредит відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» за «Тарифами банку». Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 05.10.2020 року виникла заборгованість у розмірі 30104,30 грн., яка складається з 21377,62 грн. заборгованості за тілом кредиту,1463,63 грн. - заборгованість за арахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 7263,05 - пеня.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у їхню відсутність.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що не просила позивача збільшувати їй кредитний ліміт.

Заслухавши відповідача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 14.09.2010 року ОСОБА_1 заповнила бланк Анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг», відповідно до змісту якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с. 12).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку були надані ОСОБА_1 в письмовому вигляді для ознайомлення.

Проте, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти.

Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 14.09.2010 року з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника.

У Анкеті-заяві від 14.09.2010 року підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсоткової ставки, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

А відтак, суд не вбачає підстав для стягнення пені.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданої позивачем виписки за договором станом на 07.10.2020 року ОСОБА_1 було фактично використано кошти на загальну суму 227791,95 грн. , а повернуто позивачу 212394,75 грн. (а.с. 48-59).

Окрім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що частина із сплачених відповідачем коштів, позивачем безпідставно було спрямовано на погашення пені у розмірі 400 грн., при цьому анкета-заява від 14.09.2010 року не містить визначення домовленості сторін про сплату пені (а.с.12, 3-8).

За таких обставин, сума пені, що сплачувалася відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 14.09.2010 року слід зараховувати на погашення тіла кредиту.

Враховуючи вищевикладене, оскільки фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідач повернула не в повному обсязі, суд вважає можливим стягнути з відповідача підтверджені розрахунком заборгованість за тілом кредиту у розмірі 227791,95 грн. (фактично використані кошти) 212394,75 грн. (повернені кошти) 400,00 грн. (погашена заборгованість по пені) = 14997,20 грн, та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1463,63 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволені на 54,7 %, а тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 2102 грн. (сплачений судовий збір при поданні позовної заяви) х 54,7% / 100 = 1149,80 грн.

Повний текст рішення складено 18.02.2021 року

Керуючись статтями 2, 7, 10, 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 525, 526, 530, 549-552, 610-612, 625,638, 1050 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.09.2010 року на загальну суму 16460,83 (шістнадцять тисяч чотириста шістдесят) гривень 83 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1149 (одна тисяча сорок дев`ять) гривень 80 копійок.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.

Сторони у справі:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, індекс 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360570, рах. № UA 9003111.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий: О.М. Коцюба