Постанова

Іменем України

08 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 536/1267/18

провадження № 61-10824св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2021 року у складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Абрамова П. С., Пилипчук Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» (далі - ТОВ «Фірма «Берізка») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, який було уточнено.

Уточнену позовну заяву мотивовано тим, що з 03 серпня 2009 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Фірма «Берізка».

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 жовтня 2013 року у справі № 524/6878/13-ц зобов`язано ТОВ «Фірма «Берізка» звільнити його за власним бажанням з посади директора з 19 червня 2013 року, внести запис про звільнення до його трудової книжки та провести розрахунок при звільненні.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 липня 2015 року у справі № 524/5164/15-ц стягнуто з ТОВ «Фірма «Берізка» на його користь заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у розмірі 2 960,00 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати - 2 123,50 грн, компенсацію за невикористані щорічні відпустки - 10 369,20 грн, середній заробіток за час затримки - 45 657,30 грн, на відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн та витрати на правничу допомогу - 1 489,30 грн.

27 липня 2018 року ТОВ «Фірма «Берізка» провело з ним повний розрахунок в результаті проведених електронних торгів у виконавчому провадженні № 55778563 з примусового виконання судового рішення. Період затримки розрахунку із виплати заробітної плати становив з 02 червня 2015 року до 27 липня 2018 року, розмір відшкодування - 99 118,08 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Фірма «Берізка» середній заробіток за час затримки при звільненні - 99 118,08 грн, відшкодувати моральну шкоду - 150 000,00 грн та витрати на правничу допомогу - 25 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Справа переглядалась судами неодноразово.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 99 118,08 грн, відшкодовано моральну шкоду - 70 000,00 грн, витрати на правничу допомогу - 15 000,00 грн, судовий збір - 2 043,58 грн, а всього 186 161,66 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Фірма «Берізка» задоволено частково, рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2018 року змінено.

Зменшено стягнення з ТОВ «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди із 70 000,00 грн до 3 000,00 грн, витрати на правничу допомогу з 15 000,00 грн до 5 000,00 грн, судовий збір з 2 043,58 грн до 1 069,00 грн, а всього зменшено стягнену суму з 186 161,66 грн до 108 187,08 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «Фірма «Берізка» задоволено частково, рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Суд касаційної інстанції виходив із того, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з порушенням правил територіальної підсудності, тому справу необхідно передати для продовження розгляду за встановленою у процесуальному законі підсудністю, за зареєстрованим місцем проживання позивача, а саме до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2021 року у задоволенні клопотання представника ТОВ «Фірма «Берізка» про закриття провадження у справі відмовлено.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2021 року у складі судді Предоляк О. С. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 99 118,08 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, судовий збір у розмірі 1 069,00 грн, а всього 108 187,08 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Встановивши, що позивач отримав кошти, стягнуті з ТОВ «Фірма Берізка» рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 липня 2015 року, лише 27 липня 2018 року тому з ТОВ «Фірма Берізка» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2015 року (день, до якого за рішенням суду було стягнуто середній заробіток) до 27 липня 2018 року (день фактичного розрахунку), що складає 1152 робочих дні, у розмірі 99 118,08 грн (86,04 грн розмір середньоденної заробітної плати х 1152 кількість робочих днів = 99 118,08 грн), а також відповідно до статті 237-1 КЗпП України у зв`язку з порушенням трудових прав позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 3 000,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Фірма «Берізка» задоволено частково, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2021 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції постановив, що, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 з підстав, визначених нормами статті 117 КЗпП України, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини відповідача у тривалому невиконанні рішення суду, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог як в частині стягнення середнього заробітку, так і в частині відшкодування моральної шкоди згідно з вимогами статті 237-1 КЗпП України. Натомість матеріали справи містять докази на підтвердження тривалого невиконання рішення суду у зв`язку із припиненням господарської діяльності, відсутністю фінансових активів, накладенням арешту на рахунки та майно товариства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у червні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просив скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2021 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2021 року ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, від 03 липня 2013 року у справі № 6-64цс13, та постанові Верховного Суду від 03 січня 2018 року у справі № 331/2814/16 (провадження № 61-1114св17).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. При цьому відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Також відповідачем не було надано до суду висновку (сертифіката) Торгово-промислової палати України щодо настання у відповідача обставин непереборної сили, які звільняють від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому також не підлягає задоволенню.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

ТОВ «Фірма «Берізка» у відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначило, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки не містить доказів неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а також касаційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

ОСОБА_1 у відповіді на відзив ТОВ «Фірма «Берізка» на касаційну скаргу зазначив, що касаційна скарга містить достатньо обґрунтувань для її задоволення та скасування постанови суду апеляційної інстанції.

ТОВ «Фірма «Берізка» у запереченнях на відповідь ОСОБА_1 на відзив зазначило, що касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки в ній містяться посилання на постанови Верховного Суду України та постанову Верховного Суду у справах, які не є подібними зі справою, що переглядається.

ОСОБА_1 у відповіді на заперечення ТОВ «Фірма «Берізка» на касаційну скаргу зазначив, що його касаційна скарга відповідає вимогам, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2021 року залишено без руху для усунення недоліків.

У липні 2021 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2021 року і витребувано із Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області цивільну справу № 536/1267/18.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 жовтня 2013 року у справі № 524/6878/13-ц позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фірма «Берізка» про визнання незаконним рішення, зобов`язання звільнити його за власним бажанням, внести запис до трудової книжки та провести розрахунок при звільненні задоволено.

Визнано незаконним рішення загальних зборів ТОВ «Фірма «Берізка» від 14 липня 2013 року, оформлене протоколом, про відмову ОСОБА_1 у звільненні за власним бажанням.

Зобов`язано ТОВ «Фірма «Берізка» звільнити ОСОБА_1 за власним бажанням (частина друга статті 38 КЗпП України) з посади директора товариства з 19 червня 2013 року, а також внести запис про звільнення до його трудової книжки та провести з ним розрахунок при звільненні. Рішення набрало законної сили.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 лютого 2015 року у справі № 524/6878/13-ц роз`яснено, що трудовий договір, укладений між ТОВ «Фірма «Берізка» та ОСОБА_1 , розірваний 19 червня 2013 року за власним бажанням працівника, отже ОСОБА_1 від зазначеної дати не є директором ТОВ «Фірма «Берізка».

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 липня 2015 року у справі № 524/5164/15-ц позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фірма «Берізка» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації, розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_1 заборгованість із нарахованої але не виплаченої заробітної плати у розмірі 2 960,00 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 2 123,50 грн, компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 10 369,20 грн, середній заробіток за час затримки виплат у розмірі 45 657,30 грн, на відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 489,30 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Фірма «Берізка» задоволено частково, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 липня 2015 року змінено в частині розміру стягнутих з ТОВ «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані щорічні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також розподілу судових витрат.

Стягнуто з ТОВ «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_1 10 324,80 грн компенсації за невикористані щорічні відпустки та 42 761,88 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішення набрало законної сили.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 липня 2015 року в його незміненій частині та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року повністю виконані 27 липня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 393, згідно з яким приватний виконавець Скрипник В. Л. перерахував ОСОБА_1 борг від боржника ТОВ «Фірма «Берізка» (ВП № 55778563) у розмірі 67 599,30 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що відповідач не здійснив з ним повного розрахунку належних йому при звільненні сум, а повний розрахунок було здійснено лише 27 липня 2018 року, що є підставою сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку та відшкодувати моральну шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що тривале невиконання ТОВ «Фірма «Берізка» рішення суду відбулося у зв`язку із припиненням господарської діяльності, відсутністю фінансових активів, накладенням арешту на рахунки та майно товариства, тому можна вважати, що таке невиконання рішення суду відбулося не з вини ТОВ «Фірма «Берізка».

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з таких підстав.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина першої статті 117 КЗпП України).

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Аналіз норм статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність коштів у роботодавця у зв`язку з накладенням органами Державної виконавчої служби арештів не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів і не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Висновок щодо застосування статті 117 КЗпП України викладено у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року у справі № 6-64цс13 та підтримано Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 03 січня 2018 року у справі № 331/2814/16-ц (провадження № 61-1114св17).

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано матеріалами справи те, що лише 27 липня 2018 року позивач отримав кошти, стягнуті з ТОВ «Фірма Берізка» рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 липня 2015 року, з урахуванням його зміни рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року.

Таким чином, з ТОВ «Фірма Берізка» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2015 року (день, до якого за рішенням суду було стягнуто середній заробіток) до 27 липня 2018 року (день фактичного розрахунку), що складає 1152 робочих дні, у розмірі 99 118,08 грн (86,04 грн розмір середньоденної заробітної плати х 1152 кількість робочих днів = 99 118,08 грн), а також відповідно до статті 237-1 КЗпП України підлягає відшкодуванню моральна шкода у зв`язку з порушенням трудових прав у розмірі 3 000,00 грн.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль з організації свого життя.

Невиконання тривалий час (п`ять років) рішення суду про стягнення на користь позивача недоплаченої заробітної плати, призвело до завдання йому моральної шкоди, яка виразилася в фізичних і психологічних стражданнях та зміні звичайного способу життя, оскільки він був вимушений шукати додатковий заробіток.

Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, а також відшкодування моральної шкоди.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції виходив із вимог виваженості, розумності та справедливості, врахував характер та тривалість заподіяних позивачу душевних страждань.

З огляду на викладене суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, належним чином оцінив подані сторонами докази, вірно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального права, а апеляційний суд помилкового скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За викладених обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

За змістом пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , із ТОВ «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 042,36 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2021 року скасувати, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2021 року залишити в силі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору за подання касаційної скарги, у розмірі 2 042 (дві тисячі сорок дві) гривні 36 (тридцять шість) копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк