Дата документу 08.12.2021 Справа № 321/634/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №321/634/21 Головуючий у 1 інстанції Машкіна Н.В.
Провадження № 22-ц/807/3478/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на житловий будинок,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на житловий будинок.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.08.1997 року ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

20.05.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку, за яким продавець, в особі відповідача ОСОБА_2 , з одного боку, та вона, як покупець з іншого, домовились щодо укладання та нотаріального посвідчення в строк до 11.01.2018 року основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання умов основного договору купівліпродажу позивачем було сплачено відповідачу в рахунок вартості житлового будинку 1250 доларів США, що відповідало 32687,00 грн. за курсом НБУ на 16.05.2017 року.

16.05.2017 року відповідачем було отримано від неї вказані кошти наперед, про що ним складено та власноручно підписано відповідну розписку.

За п. 2.1. Попереднього договору загальна вартість об`єкта нерухомості складала 2500 доларів США, що було еквівалентом 65 347 грн. 00 коп. 22.05.2017 року між сторонами на виконання попереднього договору, було укладено договір купівлі-продажу даного об`єкту нерухомості, за яким вони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, продаж об`єкту нерухомості за домовленістю сторін вчиняється за 2500 доларів США, що є еквівалентом 65347 гривень, 00 копійок, які отримані продавцем від покупця в повному об`ємі до оформлення цього договору.

Відповідач, як продавець, прийняв зобов`язання (п.3.1.5. Договору) особисто виконати прийняті зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу від 20.05.2017 року щодо укладання та нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості у строк до 11.01.2019 року.

Вказаний договір купівлі-продажу був укладений у простій письмовій формі та не був посвідчений нотаріально.

Прийняті на себе зобов`язання за договором були виконані позивачем в повному обсязі.

Відповідач передав їй оригінали правовстановлюючих документів на спірний об`єкт нерухомого майна, проте не виконує інші свої обов`язки за договором, оскільки ухиляється від його нотаріального посвідчення.

На її неодноразові звернення щодо оформлення та нотаріального посвідчення відповідного договору належним чином відповідач не реагував й згодом взагалі переїхав на постійне проживання до Російської Федерації, проте місце його проживання залишається зареєстрованим в спірному житловому будинку.

Просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 22 травня 2017 року, укладений між нею та ОСОБА_2 , а також визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: літ. «А» - житловий будинок, загальною площею 73,7 кв.м.; в тому числі житловою - 35,5 кв.м,, літера «Б» - сарай, літера «В» - сарай, літера «П» - погріб, №1 - водопровід, №2 огорожа.

Заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, як передбачено статтею 657 ЦК України у редакції, чинній на час укладення цього договору, а тому цей договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі статті 220 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.08.1997 року набув у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 21604146.

Відповідно до попереднього договору купівлі продажу від 20.05.2017 року, продавець ОСОБА_2 за попередньою домовленістю з покупцем ОСОБА_1 , отримавши попередньо в рахунок оплати за належний ОСОБА_2 на праві приватної власності об`єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 грошову суму в розмірі 1250 доларів США, що відповідає 32687 грн. 00 коп., по курсу НБУ на 16.05.2017 року, уклали вказаний договір з визначенням предмету договору, ціни об`єкту нерухомості, порядок розрахунків оплату витрат, обов`язки продавця та покупця, гарантії та відповідальність, строки та місце, форс мажор, особливі умови. Вказаний договір укладено в простій письмовій формі (а.с.8-9).

Згідно розписки від 16.05.2017 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в рахунок оплати за належний йому на праві приватної власності об`єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 грошову суму в розмірі 1250 доларів США, що відповідає 32687 грн. 00 коп., за курсом НБУ на 16.05.2017 року (а.с. 9).

Згідно договору купівлі продажу від 22.05.2017 року продавець ОСОБА_2 за попередньою домовленістю з покупцем ОСОБА_1 , на виконання укладеного сторонами попереднього договору купівлі продажу від 20.05.2017 року, уклали договір про таке: згідно п.1.1 За цим договором Продавець зобов`язуєтеся передати майно у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму; п.1.2 об`єкт нерухомості, що відчужується за даним Договором, розташований в АДРЕСА_1 , та має наступні характеристики: літ. «А» - житловий будинок, загальною площею 73,7 кв.м.; в тому числі житловою - 35,5 кв.м,, літера «Б» - сарай, літера «В» - сарай, літера «П» - погріб, №1 - водопровід, №2 огорожа. Продаж об`єкту нерухомості за домовленістю сторін вчиняється за 2500 доларів США, що є еквівалентом 65347 гривень, 00 копійок, які отримані Продавцем від покупця в повному об`ємі до оформлення цього договору. Сторони підписанням Даного договору підтверджують факт повного розрахунку за проданий об`єкт нерухомості. Вказаний договір укладено в простій письмовій формі.

Згідно витягу зі звіту про оцінку нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартість об`єкту оцінки cтаном на 16.09.2013 року становить 65543 грн. 00 коп.

Відповідно до витягу зі звіту про оцінку нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартість об`єкту оцінки станом на 24.06.2020 року становить 55876 грн. 00 коп.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до його складу входить: літ. «А» - житловий будинок, загальною площею 73,7 кв.м.; в тому числі житловою - 35,5 кв.м,, літера «Б» - сарай, літера «В» - сарай, літера «П» - погріб, №1 - водопровід, №2 огорожа.

Відповідно до довідки від 02.07.2016 року за № 450, виданої Роздольською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, земельна ділянка, розташована на території Роздольської сільської ради в АДРЕСА_1 рішенням Роздольської сільської ради у приватну власність ОСОБА_2 не передавалась, державний акт на право власності на землю Роздольською сільською радою не виготовлявся.

Згідно довідки від 04.07.2016 року за № 460 виданої Роздольською сільською радою Михайлівського району Запорізької області на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заборони і арешту в сільській раді не накладено.

З акту №95 від 21.09.2020 року, складеного депутатом ОТГ Роздольської сільської ради встановлено, що ОСОБА_1 , 1978 року народження, проживає з серпня 2017 року в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки від 21.09.2020 року, виданої виконавчим комітетом Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_1 проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , згідно акту депутата за №95 від 21.09.2020 року.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-017 земельна ділянка з кадастровим номером :11:014:0001, загальною площею 0,2500, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) перебуває в комунальній власності.

Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 08.06.2021 року зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.08.1997 року.

Положеннями статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

В силу приписів статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в силу приписів статті 334 ЦК України у редакції, чинній на час укладення спірного договору, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положеннями статті 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно посилався на роз`яснення, викладені у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними».

Відповідно до вищевказаних роз`яснень, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що з 01 січня 2013 року було скасовано обов`язок здійснювати державну реєстрацію договору купівлі-продажу нерухомого майна після його нотаріального посвідчення, тобто договори є укладеними з моменту нотаріального посвідчення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, як передбачено статтею 657 ЦК України у редакції, чинній на час укладення цього договору, а тому цей договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі статті 220 ЦК України.

За таких обставин, оскільки позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним не ґрунтуються на законі, а позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок є похідними, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст.89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.374,375,381, ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: