Ухвала

15 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 456/2575/16-ц

провадження № 61-19737ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрович Наталії Василівни на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про реальний розподіл житлового будинку та земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила: провести між нею та ОСОБА_1 реальний розподіл житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши їй у житловому будинку «А-1»: приміщення веранди «а-2» під літ. «ІІ» площею 6,1 кв. м; приміщення веранди «а-2» під літ. «ІІІ» площею 3,7 кв. м; приміщення веранди «а-2» під літ. «IV» площею 1,4 кв. м (всього - площею 11,2 кв. м, вартістю 59 628,80 грн); приміщення житлової кімнати ж/б «А-1» під літ. 1-2 площею 11 кв. м; приміщення коридору ж/б «А-1» під літ. 1-1 площею 7,8 кв. м; приміщення житлової кімнати ж/б «А-1» під літ. 1-3 площею 19 кв. м (всього - площею 37,8 кв. м, вартістю 243 341,50 грн); приміщення підвалу «а-3» під літ. ІV площею 9 кв. м, вартістю 16 245 грн; господарську будівлю: сарай під літ. «Б» вартістю 26 226 грн; земельну ділянку з геометричними розмірами по периметру: 6,21; 3,35; по будинку 3; 14,10; 5,46; 2,48; 30,26 м. п., площею 125,20 кв. м, та земельну ділянку 1 по господарській будівлі 1,35; 3,89; 6,09 м. п. - площею 23,95 кв. м., загальною площею 149,15 кв. м.; ОСОБА_1 виділити: в житловому будинку «А-1»: приміщення веранди «а-2» під літ. «І» площею 7,2 кв. м., вартістю 38 332,80 грн; приміщення житлової кімнати ж/б «А-1» під літ. 1-5 площею 12,7 кв. м; приміщення житлової кімнати ж/б «А-1» під літ. 1-4 площею 19 кв. м (всього - площею 39,5 кв. м, вартістю 204 052,90 грн); приміщення підвалу «а-3» під літ. «ІІІ» площею 4,7 кв. м, вартістю 8 483,50 грн; приміщення підвалу «а-1» під літ. «І» площею 6,2 кв. м; приміщення підвалу «а-1» під літ. «ІІ» площею 11,5 кв. м (всього - площею 17,7 кв. м, вартістю 52 454 грн); господарську будівлю: літню кухню під літ. «Г» вартістю 71 734 грн, земельну ділянку з геометричними розмірами по периметру: 3,35; 4,95; 3,37 м. п. по будинку загальною площею 17,52 кв. м, 14,10; 8,70; 14,23; 8,61 площею 118,81 кв. м, під будівлею літньої кухні під літ. «Г» площею 12,85 кв. м - загальною площею 149,15 кв. м. Виділити у спільне її та ОСОБА_1 користування: вхід у підвал під літ. «а-4» вартістю 7 713 грн, вбиральню під літ. «В» вартістю 7 713 грн, вимощення під літ. «І» вартістю 2 314 грн, огорожу під № 1 вартістю 5 399 грн, огорожу під № 2 вартістю 9 256 грн, ворота під № 3 вартістю 7 713 грн; земельну ділянку з такими геометричними розмірами по периметру: 3,31; 3,17; 22,6; по будівлі літньої кухні 1; 8,14; 8,70; 3,0 по житловому будинку 3,37 м. п. - загальною площею 171 кв. м.;стягнути з ОСОБА_1 на свою користь компенсацію за відхилення від ідеальної частки у спільному майні в сумі 15 578,95 грн.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2018 року позов задоволено. Проведено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 реальний розподіл житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_2 : в житловому будинку «А-1»: приміщення веранди «а-2» під літ. «ІІ» площею 6,1 кв. м; приміщення веранди «а-2» під літ. «ІІІ» площею 3,7 кв. м; приміщення веранди «а-2» під літ. «IV» площею 1,4 кв. м (всього - площею 11,2 кв. м, вартістю 59 628,80 грн); приміщення житлової кімнати ж/б «А-1» під літ. 1-2 площею 11 кв. м; приміщення коридору ж/б «А-1» під літ. 1-1 площею 7,8 кв. м; приміщення житлової кімнати ж/б «А-1» під літ. 1-3 площею 19 кв. м (всього -площею 37,8 кв. м, вартістю 243 341,50 грн); приміщення підвалу «а-3» під літ. ІV площею 9 кв. м, вартістю 16 245 грн.; господарську будівлю: сарай під літ. «Б» вартістю 26 226 грн.; земельну ділянку з геометричними розмірами по периметру: 6,21; 3,35; по будинку 3; 14,10; 5,46; 2,48; 30,26 м. п., площею 125,20 кв. м та земельну ділянку 1 по господарській будівлі 1,35; 3,89; 6,09 м. п. - площею 23,95 кв. м, загальною площею - 149,15 кв. м. Виділено ОСОБА_1 в житловому будинку «А-1»: приміщення веранди «а-2» під літ. «І» площею 7,2 кв. м, вартістю 38 332,80 грн; приміщення житлової кімнати ж/б «А-1» під літ. 1-5 площею 12,7 кв. м; приміщення житлової кімнати ж/б «А-1» під літ. 1-4 площею 19 кв. м (всього - площею 39,5 кв. м, вартістю 204 052,90 грн); приміщення підвалу «а-3» під літ. «ІІІ» площею 4,7 кв. м, вартістю 8 483,50 грн; приміщення підвалу «а-1» під літ. «І» площею 6,2 кв. м; приміщення підвалу «а-1» під літ. «ІІ» площею 11,5 кв. м (всього -площею 17,7 кв. м, вартістю 52 454 грн); господарську будівлю: літню кухню під літ. «Г» вартістю 71 734 грн; земельну ділянку з геометричними розмірами по периметру: 3,35; 4,95; 3,37 м. п. по будинку загальною площею 17,52 кв. м, 14,10; 8,70; 14,23; 8,61 площею 118,81 кв. м, під будівлею літньої кухні під літ. «Г» площею 12,85 кв. м, загальною площею 149,15 кв. м. Виділено у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : вхід у підвал під літ. «а-4» вартістю 7 713 грн, вбиральню під літ. «В» вартістю 7 713 грн, вимощення під літ. «І» вартістю 2 314 грн, огорожу під № 1 вартістю 5 399 грн, огорожу під № 2 вартістю 9 256 грн, ворота під № 3 вартістю 7 713 грн; земельну ділянку з такими геометричними розмірами по периметру: 3,31; 3,17; 22,6; по будівлі літньої кухні 1,0; 8,14; 8,70; 3,0 по житловому будинку 3,37 м. п. - загальною площею 171 кв. м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за відхилення від ідеальної частки ОСОБА_2 в сумі 15 578,95 грн та судові витрати в сумі 13 438,95 грн, а всього - 29 017,90 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, з урахування ухвали цього суду від 30 липня 2021 року про виправлення описок, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2018 року - без змін.

02 грудня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитрович Н. В. подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитрович Н. В. заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не брала участі під час апеляційного розгляду справи та отримала повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду 08 листопада 2021 року через свого представника в приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, тому має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судових рішень.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

За змістом наведених правових норм касаційний суд може поновити строк на касаційне оскарження згідно з частиною третьою статті 390 ЦПК України лише у разі пропуску такого строку з поважних причин.

При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Наведені у клопотанні причини пропуску строку на касаційне оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року не є переконливими з огляду на таке. З рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2018 року вбачається, що розгляд справи було проведено у відкритому судовому засіданні за участю: представника позивача - ОСОБА_3 , представника відповідача - Дмитрович Н. В. Апеляційна скарга на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2018 року була подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Дмитрович Н. В., яка і наразі представляє інтереси відповідача в Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду згідно з ордером від 25 листопада 2021 року серії ВС № 1111117. Розгляд справи було проведено апеляційним судом у відкритому судовому засіданні. В оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не з`явилася в судове засідання, призначене на 20 липня 2021 року, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена через свого представника, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду було складено 30 липня 2021 року. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року була оприлюднена в реєстрі 04 серпня 2021 року. Однак касаційну скаргу на цю постанову було подано тим же представником ОСОБА_1 - адвокатом Дмитрович Н. В. лише 02 грудня 2021 року, тобто більш як через чотири місяці після складення повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду. Така бездіяльність відповідача як особи, що подала апеляційну скаргу, та протягом всього розгляду справи в судах користувалася професійною правничою допомогою адвоката, не дає підстав для висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.

Крім цього, згідно з частиною п`ятою статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитрович Н. В. не послася та не надала доказів невиконання апеляційним судом вимог частини п`ятої статті 272 ЦПК України. Крім цього, адвокат Дмитрович Н. В. не повідомила про виникнення в неї труднощів у своєчасному отриманні копії оскаржуваної постанови апеляційного суду чи в ознайомленні зі змістом цього судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41).

У зв`язку з тим, що наведені представником ОСОБА_1 - адвокатом Дмитрович Н. В. причини пропуску строку на касаційне оскарження не свідчать про наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судові рішення, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, що набрали законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року необхідно визнати неповажними та залишити касаційну скаргу без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Касаційна скарга також не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз вищенаведених положень ЦПК України дає підстави для висновку про те, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі має обов`язково наводитися обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).

Тобто, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі № 522/2732/16-ц); пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення; пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19); пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрович Н. В. не містить наведених підстав касаційного оскарження судових рішень.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з наведеного, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням вищевикладених правових висновків Верховного Суду.

Крім цього, касаційна скарга також не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з актом від 06 грудня 2021 року № 1350, складеним начальником канцелярії управління забезпечення автоматизованого документообігу суду Іваніцькою О. В., провідним спеціалістом відділу опрацювання документів управління забезпечення автоматизованого документообігу суду Коломієць Т. С. та провідним спеціалістом відділу опрацювання документів управління забезпечення автоматизованого документообігу суду Кудимовою М. О., під час розкриття конверта (пакета), отриманого поштою (штрихкодовий ідентифікатор 825) було виявлено відсутність документа, зазначеного в додатках до касаційної скарги у справі № 456/2575/16-ц, яка надійшла від представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрович Н. В., а саме - квитанції про сплату судового збору.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Позовну заяву подано у серпні 2016 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою- підприємцем становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року - 1 378 грн) (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час пред`явлення позову).

Позивачем пред`явлено позов майнового характеру - про реальний розподіл житлового будинку та земельної ділянки.

Однак, в касаційній скарзі та в рішеннях судів попередніх інстанцій відсутня інформація про вартість земельної ділянки, яку просила поділити позивач, тому неможливо встановити розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги.

Таким чином, заявнику необхідно подати до Верховного Суду інформацію про ціну позову (вартість частини будинку та земельної ділянки, які просила виділити собі позивач) , і надати докази на підтвердження цієї обставини.

Судовий збір за подання касаційної скарги повинен бути сплачений за ставкою 1 відсоток від ціни позову (вартості частини будинку та земельної ділянки, які просила виділити собі позивач) х 200 %, але не менше 13 780 грн (1 378 х 5 х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі не менше 13 780 грн має бути перерахований або внесений за реквізитами: ГУК у м. Києві/Печерс. р?н/22030102, код за ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Отже, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрович Н. В. необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрович Наталії Василівни про поновлення строку на касаційне оскарження.

Визнати наведені у клопотанні представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрович Наталії Василівни підстави пропуску строку на касаційне оскарження на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року неповажними.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрович Наталії Василівни на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання уточненої касаційної скарги із наведеною (наведеними) підставою (підставами) касаційного оскарження, передбаченою (передбаченими) статтею 389 ЦПК України, та в частині сплати судового збору, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук