РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2021 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., з участю секретаря судового засідання Аксьонової О.А.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою окремого провадження ОСОБА_1 ,заінтересована особа Комунарський районний відділ управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України,-

Встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, мотивуючи наступним.

За змістом заяви зазначає,що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Єреван Вірменської СРСР,була документована паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року.

У 1990 р.разом з матір`ю ОСОБА_2 приїхала в Україну до м.Запоріжжя,де постійно мешкає до цього часу,винаймаючи житло за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Запоріжжі.

У зв`язку з втратою усіх особистих документів (паспорту радянського зразка та свідоцтва про народження) та відсутністю будь-яких документів,які б посвідчували її особу,заявник своєчасно не оформила паспорт громадянина України,паспортом громадянина Вірменії не документована.

На теперішній час в іншому суді вирішується питання про її примусове видворення за межі України як особи,яка без законних підстав перебуває на території України.

Посилаючись на те,що в інший позасудовий спосіб отримати громадянство України та оформити паспорт як документ,що підтверджує її належність до громадянства України неможливо,заявник просить судовим рішенням встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Від заінтересованої особи Комунарського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області надійшли письмові пояснення,за змістом яких остання зауважує,що заявником не надано жодного документа,який можливо приймати до уваги як належний та допустимий доказ, на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на згадувану вище дату,підстави для встановлення такого факту рішенням суду відсутні, відомості про заявника можливо з`ясувати лише з тексту її заяви,перетин державного кордону,як стверджує заявник,стався ще за часів СРСР,тому встановити ,коли саме остання прибула в Україну,неможливо. Посилаючись на те,що заявник не має підстав для набуття громадянства України,інший її статус як особи,що перебуває на території України без відповідних документів,можливо визначити в позасудовий спосіб,просить в задоволенні заяви відмовити.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 пояснила,що у 1990 р.з матір`ю приїхала з Вірменії у м.Запоріжжя,де вони мешкали у найманому житлі по АДРЕСА_1 ,вона неофіційно працювала на ринках,мати не працювала,а у 2016 р.померла. Приблизно у 2005 р.з Вірменії у м.Запоріжжя приїхав її брат ОСОБА_3 ,який спочатку мешкав разом з ними,а згодом створив власну сім`ю,оформив громадянство України.За невідомих обставин вона втратила документи,що посвідчують її особу,а саме паспорт зразка СРСР та свідоцтво про народження,громадянства іншої держави не набула. На теперішній час не має жодних документів та статусу, через що вона не може користуватися правами, які визначені чинним законодавством,щодо неї вирішується питання про примусове видворення за межі України.

Представник заявника адвокат Грицов А.В.вважає,що встановлення в судовому порядку факту ,про який зазначено у заяві,дасть можливість ОСОБА_1 в подальшому реалізувати право набути громадянство України або отримати статус особи без громадянства,оскільки на теперішній час,за відсутності будь-яких документів ,вчинення таких дій неможливо.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Комунарського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області Біюн О.В.заперечувала проти задоволення заяви з підстав,викладених у письмових поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи,вивчивши письмові матеріали та допитавши свідків, встановив наступне.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав,що заявник ОСОБА_4 є його рідною сестрою,яка народилась у м.Єреван,у 1990 р.разом з їх матір`ю ОСОБА_2 приїхала у м.Запоріжжя, де вони винаймали житло по АДРЕСА_1 ,а саме одну кімнату у комунальні квартирі.В 1994 р.він приїхав з Вірменії в Україну та оселився спочатку за цією ж адресою,згодом створив власну сім`ю,набув громадянство України. Заявник весь цей час працює на ринках без офіційного працевлаштування,він фінансово допомагав їй та матері, яка померла у 2016 р. В останній час ОСОБА_5 мешкає у с.Леваневського із співмешканцем, житло по АДРЕСА_1 продовжує винаймати у власника свідок,де його протягом тижня навідує заявниця.Через те,що його сестра втратила особисті документи,вона не може звернутись до жодного з державних органів України.

До справи надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 ,виданого відділом ЗАЦС Орджонікідзевського рай.м.Єревана,з якого встановлено,що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Єревані Вірменської СРСР,його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.10-11).

З наданої копії паспорта радянського зразка громадянина СРСР,виданого 21.12.1984 р.відділом внутрішніх справ Шаумянського райвиконкому м.Єревана ОСОБА_2 ,з 11.03.1956 р.вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (а.с.24 зв.).

З наведеного суд встановив родинний зв`язок між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ,яка є його матір`ю.

11.02.2009 р. ОСОБА_3 був документований паспортом громадянина України НОМЕР_2 (а.с.23),згідно відміток у якому 23.02.1999 р.уклав шлюб у м.Запоріжжі з ОСОБА_9 ,з 23.07.2005 р.зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.23 зв.).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала,що приблизно у 1989 р.у м.Запоріжжі вона познайомилась з ОСОБА_5 ,з якою підтримувала дружні відносини,на той час ОСОБА_5 не мала власного житла,тому свідок запропонувала заявниці та її матері власну кімнату у комунальній квартирі по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_5 та її матір мешкали,починаючи з 1990 р.,без документального оформлення їх проживання. ОСОБА_5 надавала свідку для огляду свій паспорт зразка СРСР,з якого свідок дізналася її прізвище,термін проживання конкретною датою не обумовлювали,за період проживання ОСОБА_5 сплачувала комунальні платежі. Приблизно у 1993 р. ОСОБА_5 знайшла інше помешкання,повернула ключі та наразі мешкає у с.Леваневського.

Свідок ОСОБА_11 суду показала,що з 1987 р.мешкає по АДРЕСА_3 ,з 1996 р.-у квартирі АДРЕСА_4 .Приблизно з 1990 р.знайома з ОСОБА_5 ,яка мешкала у квартирі АДРЕСА_5 спочатку з матір`ю ОСОБА_12 ,з якою свідок товаришувала ,а у теперішній час в цій квартирі продовжує мешкати її брат ОСОБА_13 ,якого заявник навідує. Де працює заявник,свідку невідомо,раніше вони часто зустрічалися вранці та ввечері по дорозі додому. ОСОБА_5 у свідка склалися хороші відносини,характеризує її позитивно.

Аналогічні відомості щодо проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 в період з 1990 р.містяться у довідках ОСМД «Триумф плюс».

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 ,виданого відділом запису актів цивільного стану виконкому Шаумянської райради , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 16.08.1984 р.уклали шлюб ,зареєстрований по актовому запису № 1438 відділом ЗАЦС Шаумянського району(а.с.8-9).

Враховуючи співпадіння дошлюбного прізвища заявника з прізвищем свідка ОСОБА_3 ,народження у м.Єреван Вірменської СРСР,

ІНФОРМАЦІЯ_5 у м.Запоріжжі ОСОБА_2 померла,про що надано копію свідоцтва про смерть(а.с.12-13)

З наведеного суд встановив родинний зв`язок між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,яка є його сестрою.

До заяви надана довідка № 15 5-ї стоматологічної поліклініки про те,що 29.07.1991 р. ОСОБА_1 ,1960 р.н.,відвідала лікаря ОСОБА_16 (а.с.21).

Згідно довідки Посольства Республіки Вірменія в Україні від 03.10.2019 р., ОСОБА_17 паспортом громадянина Республіки Вірменія не документована(а.с.6,47-48).

За заявою ОСОБА_1 до органів поліції ,поданою у травні-серпні 1991 р.щодо втрати нею особистих документів ,останній була надана відповідь про відсутність на архівному зберіганні означених матеріалів (а.с.44-45).

Відомості про перетин державного кордону України ОСОБА_1 відсутні(а.с.49).

Наразі єдиним документом щодо встановлення особи заявника є Довідка про особу,видана 23.03.2019 р.Комунарським РВ(а.с.51).

Відповідно до ст. 293 ч. 1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.91 року, та 13.11.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України " Про громадянство України" (13 листопада 1991 року)проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 надано як документи, так і свідчення осіб,що підтверджують факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року ,які є належними,не викликають сумнівів щодо їх достовірності,а їх сукупність є достатньою для підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_18 її заяви.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273, 293-294, 315 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 9 Закону України "Про громадянство України", -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,уродженки м.Єревана Вірменської СРСР,на території України станом на 24.08.1991 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.А.Галущенко