ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер справи: 766/7566/21

Номер провадження 22-ц/819/2218/21

«16» грудня 2021 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Воронцової Л.П.

суддів: Полікарпової О.М.

Пузанової Л.В.

секретар Савицька А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни, на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.11.2011 року з ОСОБА_1 у сумі 67 080, 05 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.11.2011 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір без номеру.

У подальшому, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., який в подальшому збільшено до 40 000 грн.

Встановлення та зміна кредитного ліміту, визначена п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, де відповідач при укладанні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В свою чергу, відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів, шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі, не менше мінімального обов`язкового платежу.

Однак, відповідачем не надано своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями і станом на 21.03.2021 року заборгованість за кредитним договором становить 67080,05 грн., з яких: 49450,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17629,67 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 09.11.2011 року станом на 21.03.2021 року в сумі 49450,38 грн., а також 1673,40 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, в частині відмовлених позовних вимог, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про те, що в оскаржуваній частині судове рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на те, що відповідачем поряд із анкетою-заявою, підписано також і паспорт споживчого кредиту, в якому йому повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредитної картки, в тому числі про: тип кредиту, суму ліміту, строк договору та строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, процентну ставку в межах та поза межами пільгового періоду, тип процентної ставки, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, реальну річну процентну ставку, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором у тому числі: розмір штрафу за прострочення більш ніж за 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та ін.

Отже, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі і щодо сплати процентів.

Також посилається на відповідні судові рішення Верховного Суду, висновки яких суд першої інстанції не врахував.

На підставі викладеного, просить заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким ці вимоги задовольнити, стягнути із ОСОБА_1 судові витрати.

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 03 грудня 2021 року, з огляду на положення ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, оскільки розмір ціни позову у даному випадку становить 67 080, 05 грн., тобто є меншим, а ніж сто розмірів прожиткового мінімуму доходів для працездатних осіб (227000,00 грн).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги, апелянт оскаржує рішення лише в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом.

Доводів щодо незаконності рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту апеляційна скарга не містить, а тому з огляду на приписи ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви (а.с. 19).

З долученого до позовної заяви позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на 21.03.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить загальну суму 67 080, 05 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 49 450, 38 грн., заборгованість за простроченими відсотками 17 629, 67 грн.

Відмовляючи у задоволені позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд І інстанції виходив із того, що банком не дотримано вимог щодо узгодження із відповідачем умов кредитування, які банк вважав погодженими.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він кореспондує із вимогами чинного законодавства та ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 09.11.2011 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг ОСОБА_1 ), стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.11.2011 року, позивач посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», як невід`ємні частини кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме зазначений Витяг з Тарифів та Витяг з Умов усвідомлював ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може вважатися належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідивши обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо того, що долучений до позову паспорт споживчого кредиту не є кредитним договором із узгодженими умовами, а носить лише інформаційний та ознайомлювальний характер, оскільки паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, крім того у вказаному паспорті зазначено дату надання інформації 18.07.2018 рік та зазначено, що така інформація зберігає чинність і є актуальною лише до 02.08.2018 року.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо двох видів кредитних карток Універсальна та Універсальна Голд, тоді як матеріали справи не містять інформації про обрання ОСОБА_1 певного типу кредитування.

Відповідно до ч. 2 ст. 9Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Отже, саме по собі, підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, за умови відсутності доказів, які б слугували підтвердженням факту погодження та прийняття відповідачем конкретних запропонованих йому Умов та Правил банківських послуг, не може бути підставою для стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови суду першої інстанції у стягненні нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не нараховувалися та не заявлялися вимоги про стягнення відсотків за процентною ставкою іншою, ніж визначеною банком у позові.

Відповідно до вимог ст. 2ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч зазначеній нормі права, позивач не довів підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками.

Посилання апелянта на не застосування судом першої інстанції правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 04.12.2019 року № 750/6058/17-ц, від 12.02.2020 року у справі 382/327/18-ц та іншими, не є слушними, оскільки висновки суду касаційної інстанції зроблені за інших фактичних обставин, аніж обставини цієї справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 16 грудня 2021 року.

Головуючий: Л.П. Воронцова

Судді: О.М. Полікарпова

Л.В. Пузанова