Справа № 638/3995/15-ц
Провадження № 2/638/931/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.12.2021 Дзержинський районний суду м. Харкова в складі

головуючого судді Штих Т.В.,

за участі секретарки Овчаренко К.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «РЕАЛ-КОМ» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Український Бізнес Банк» /далі ПАТ «Український Бізнес Банк»/ звернулося до суду із позовною заявою до громадянина України ОСОБА_1 /далі ОСОБА_1 / та Приватного підприємства «РЕАЛ-КОМ» /далі ПП «РЕАЛ-КОМ»/ про солідарне стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року у сумі 988 933,73 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 травня 2015 року у вказаній справі було відкрито провадження та справу було призначено до судового розгляду у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України у редакції від 01.09.2015 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2015 року позовну заяву ПАТ «Український Бізнес Банк» до ПП «РЕАЛ-КОМ» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст. 207 Цивільного процесуального кодексу України у редакції від 01.09.2015 року.

Не погодившись із висновками Дзержинського районного суду міста Харкова Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просила ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду від 23 листопада 2015 року скасувати.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2018 року Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» було задоволено, Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2017 року скасовано, а цивільну справу було вирішено направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 березня 2021 року, справу передано на розгляд судді Дзержинського районного суду міста Харкова Штих Т.В.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 березня 2021 року справа була прийнята до провадження та призначена до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ПП «РЕАЛ-КОМ» 24 січня 2014 року був укладений кредитний договір № 4-14-Хрк, відповідно до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику у тимчасове користування короткостроковий кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредиту у сумі 950 000,00 грн. на поновлення оборотних коштів, розрахунки з постачальниками та підрядниками, придбання устаткування, оплату послуг, товарів, інших фінансово-господарських операцій строком до 18 червня 2015 року зі сплатою 21,5 % (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 11 лютого 2014 року та Додатковою угодою № 2 від 19 червня 2014 року).

Позивач вказує на те, що ПАТ «Український Бізнес Банк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу ПП «РЕАЛ-КОМ» кредит на умовах та в обсязі, визначених Кредитним договором № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року. Проте відповідачем ПП «РЕАЛ-КОМ» належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконуються, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 13 березня 2015 року склала 988 933,73 грн.

Крім того, позивач вказує на те, що в забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 4-14-ХРК/ПОР 1 від 24 січня 2014 року. Відповідно до умов вказаного договору поручитель зобов`язався солідарно нести відповідальність перед Банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року, укладеного між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ПП «РЕАЛ-КОМ».

Враховуючи те, що відповідач ПП «РЕАЛ-КОМ» свої зобов`язання за кредитним договором № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року не виконує, та відповідач ОСОБА_1 згідно умов Договору поруки № 4-14-ХРК/ПОР 1 від 24 січня 2014 року взяв на себе зобов`язання нести відповідальність за Кредитним договором № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року, позивач просить стягнути солідарно із відповідачів ПП «РЕАЛ-КОМ» та ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором в сумі 988 933,73 грн.

В призначене 15 грудня 2021 року судове засідання представник позивача не з`явився, однак до суду направив заяву, в якій просив розглянути справу у відсутність представника ПАТ «Український Бізнес Банк» та просив позовні вимоги задовольнити з мотивів, наведених у ньому.

Представник відповідача ПП «РЕАЛ-КОМ» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового слухання справи. Поряд з цим, представником відповідача ПП «РЕАЛ-КОМ» був направлений до суду та наявний в матеріалах цивільної справи відзив на позовні вимоги ПАТ «Український Бізнес Банк», в якому представник вказав на те, що ПП «РЕАЛ-КОМ» ліквідовано на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року (справа № 922/4001/15) та на підставі вимог ст.ст. 559, 598 Цивільного кодексу України позовні вимоги ПАТ «Український Бізнес Банк» не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представник відповідача Носовського В.П. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність відповідача на основі доводів, наявних в матеріалах цивільної справи. Представником відповідача ОСОБА_1 було подане клопотання про закриття провадження про стягнення з ПП «РЕАЛ-КОМ» та у своєму клопотанні представник відповідача вказував на те, що проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що боржника ПП «РЕАЛ-КОМ» було ліквідовано на підставі Постанови Господарського суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року, без правонаступництва, тому провадження у справі про стягнення з ПП «РЕАЛ-КОМ» підлягає закриттю, а також враховуючи вимоги ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, тобто провадження про стягнення із ОСОБА_1 також не підлягає задоволенню у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

Суд, проаналізувавши письмові доводи представника позивача, представника відповідача ПП «РЕАЛ-КОМ», а також заслухавши представника відповідача Носовського В.П., з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 10, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що 24 січня 2015 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ПП «РЕАЛ-КОМ» був укладений кредитний договір № 4-14-Хрк, за умовами якого банк надав відповідачу ПП «РЕАЛ-КОМ» у тимчасове користування короткостроковий кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 950 000,00 грн на поповнення оборотних коштів, розрахунки з постачальниками та підрядниками, придбання устаткування, оплату послуг, товарів, інших фінансово-господарських операцій_ строком до 19 червня 2014 року зі сплатою 20,5 % річних.

Пунктом 4.6 Кредитного договору боржник зобов`язався у разі невиконання умов та зобов`язань за договором, сплатити банку відсотки у розмірі 41 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Сторонами до вказаного Кредитного договору № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року укладалися додаткові угоди (Додаткова угода № 1 від 11 лютого 2014 року, Додаткова угода № 2 від 19 червня 2014 року) та за результатами погодження таких додаткових угод, сторони домовилися, що за умовами Кредитного договору (зі змінами та доповненнями) банк, за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування короткостроковий кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом користування у сумі 950 000,00 грн на поповнення оборотних коштів, розрахунки з постачальниками та підрядниками, придбання устаткування, оплату послуг, товарів, інших фінансово-господарських операцій) строком до 18 червня 2015 року зі сплатою 21,5 % річних.

Судом також встановлено, що 24 січня 2014 року між сторонами ПАТ «Український Бізнес Банк» та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений Договір поруки № 4-14-ХРК/ПОР 1, за умовами якого поручитель зобов`язується солідарно нести відповідальність перед Банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року, укладений між Банком та ПП «РЕАЛ-КОМ» на суму 950 000,00 грн. зі сплатою 20,5 % річних, а також комісій, пені, штрафів згідно з умовами Кредитного договору, із встановленим строком погашення до 19 червня 2014 року.

19 червня 2014 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода № 1 до Договору поруки № 4-14-ХРК/ПОР 1 від 24 січня 2014 року, за умовами якого сторони домовилися, що відповідно до Договору поруки поручитель зобов`язується солідарно нести відповідальність перед Банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року, укладений між Банком і ПП «РЕАЛ-КОМ» на суму 950 000,00 грн. зі сплатою 21,5 % річних, а також комісій, пені, штрафів згідно з умовами Кредитного договору, із встановленим строком погашення до 18 червня 2015 року.

Судом встановлено, що ПАТ «Український Бізнес Банк» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року та надало відповідачу ПП «РЕАЛ-КОМ» грошові кошти, що не оскаржується відповідачами.

Згідно наданого позивачем розрахунку у зв`язку з невиконанням відповідачем ПП «РЕАЛ-КОМ» своїх зобов`язань за кредитним договором № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року станом на 13 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 988 933,73 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 932 652,71 грн, поточної заборгованості по відсотках 6 592,44 грн, простроченої заборгованості по відсотках 49 688,58 грн.

При дослідженні правомірності вимог позивача суд виходив з наступного.

Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, зокрема, шляхом надання кредиту позичальнику ПП «РЕАЛ-КОМ» в сумі 950 000,00 грн.

Однак відповідач ПП «РЕАЛ-КОМ» порушив умови Кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість по погашенню заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору, в загальній сумі 988 933,73 грн.

Зазначені обставини з урахуванням приписів чинного цивільного законодавства дають підстави суду дійти переконливого однозначного висновку про те, що відповідачем ПП «РЕАЛ-КОМ» порушені зобов`язання позичальника щодо повної та своєчасної оплати кредиту (процентів) за укладеним сторонами договором № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року.

Поряд з вказаним, судом встановлено, що ПП «РЕАЛ-КОМ» було ліквідовано на підставі Постанови Господарського суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року (справа № 922/4001/15). Вказана постанова була оскаржена ПАТ «Український Бізнес Банк», однак апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» Харківським апеляційним господарським судом 14 грудня 2015 року була залишена без задоволення, а Постанова Господарського суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року залишена без змін.

Постановою Вищого господарського суду Харківської області від 15 березня 2016 року Постанова Господарського суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року та Постанова Харківського апеляційного господарського суду від 14 грудня 2015 року були залишені без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Судом також встановлено, що Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року у справі № 922/4001/15 були задоволені вимоги ПАТ «Український Бізнес Банк» про визнання банку кредитором у справі про визнання банкрутом ПП «РЕАЛ-КОМ», судом були визнані вимоги ПАТ "Український бізнес банк", як такі, що є не конкурсними та погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі. Із аналізу вказаної ухвали господарського суду вбачається, що саме Кредитний договір № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року, укладений між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ПП «РЕАЛ-КОМ», заборгованість за таким Кредитним договором, постали причиною для заявлення вимог ПАТ «Український Бізнес Банк» у справі про банкрутство ПП «РЕАЛ-КОМ».

Виходячи з вище викладеного та вимог чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що ПП «РЕАЛ-КОМ», ліквідоване на підставі Постанови Господарського суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року (справа № 922/4001/15), не може бути відповідачем по даній цивільній справі, а тому справа в частині стягнення із ПП «РЕАЛ-КОМ» заборгованості за кредитним договором підлягає закриттю.

При цьому, вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог до другого відповідача ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Частиною першої статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно вимог ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Як встановлено вимогами ст. 609 Цивыльного кодексу України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Судом встановлено, що у справі, яка розглядається, установлено порушення зобов`язання боржником (ПП «РЕАЛ-КОМ») за кредитним договором.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 559 Цивільного кодексу України, відсутні правові підстави для стягнення кредитної заборгованості з поручителя, оскільки забезпечене нею зобов`язання припинене, яке було єдиною правовою підставою для покладання на ОСОБА_1 обов`язку по виконанню невиконаного боржником грошового зобов`язання за кредитним договором.

Аналогічні висновки містяться в Постановах Верховного суду від 25 листопада 2015 року у справі № 6-172цс15, від 07 листопада 2012 року у справі № 6-129цс12.

Приймаючи рішення по суті вимог, суд також бере до уваги, що відповідно до вимог процесуального закону, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З урахуванням цього Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3); права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21); кожен має право на повагу до його гідності (частина перша статті 28); права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55); однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 2 частини третьої статті 129).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Вимога додержувати справедливості закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Також слід вказати, що у відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановлені обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до переконливого однозначного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги не узгоджуються із обов`язковими вимогами чинного цивільного законодавства, позбавленими будь-якого фактичного та юридичного мотивування, що є правовою підставою для відмови в задоволенні позову до ПП «РЕАЛ-КОМ» та ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 203, 207, 525, 526, 530, 553, 554, 559, 25, 626, 629, 638, 1049, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статтями 10, 12,13, 60, 81, 82 88, 209 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» до Приватного підприємства «РЕАЛ-КОМ», ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Судовий збір вважати сплаченим позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст документу виготовлено 15 грудня 2021 року.

Суддя Штих Т. В.