КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1931/2021 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

Розглянули у порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року

в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року задоволено позов ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 44 804, 75 грн. та судовий збір у розмірі 1 762, 00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, посилаючись на незаконність даного судового рішення, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

15 лютого 2021 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року до закінчення апеляційного провадження, у зв`язку із перебуванням в провадженні Охтирського МР ВДВС ПН-СХ МРУМЮ (м. Суми) виконавчого провадження №61774540 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" на підставі заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 04 серпня 2017 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено договір №640608730. Укладення даного договору було здійснено у електронному вигляді.

Відповідно до п. 1.1. та 1.2. зазначеного вище договору, кредит надається у сумі 9 750, 00 грн. строком на 19 днів на умовах строковості, зворотності, платності.

Згідно п. 1.4. договору нарахування процентів за користування грошовими коштами, здійснюється наступним чином: 1, 25 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування кредиту до закінченні строку кредиту, визначеного п. 1.2.1. договору; позичальник сплачує фінансовій установі проценти за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 456, 25 % річних.

23 серпня 2017 року оформляючи додаткову угоду про зміну умов договору №640608730 від 04 серпня 2017 року, сторони дійшли згоди щодо продовження строку дії договору на 30 днів.

22 вересня 2017 року оформляючи додаткову угоду про зміну умов договору №640608730 від 04 серпня 2017 року, сторони дійшли згоди щодо продовження строку дії договору на 2 дні.

Позивач виконав свої зобов`язання

Позивач своє зобов`язання по видачі кредиту шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача виконав.

Відповідачем кредит не погашається, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість у розмірі 44 804, 75 грн., яка складається з: 9 750, 00 грн. - кредиту; 5 971, 82 грн. - нарахованих процентів; 31 983, 93 грн. - пені.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми отриманого кредиту, процентів за користування кредитом та процентів за прострочення терміну повернення кредиту.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» (тут і далі у редакції, що була чинна на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року, оскільки зазначене рішення ухвалене за відсутності відповідача по справі, який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Однак, дана вимога відповідача не підлягає задоволенню апеляційним судом з огляду на наступне.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки наданої Відділом з питань державної реєстрації Охтирської міської ради, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" у позовній заяві зазначило адресу відповідача, яка збігається із адресою, зазначеною у довідці про надання інформації щодо місця проживання ОСОБА_1 .

Також, як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 своєю адресою зазначила саме, АДРЕСА_1 , що також збігається із інформацією, зазначеною у довідці про надання інформації щодо місця проживання відповідача.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово повідомлялася про розгляд даної справи, зокрема, суд першої інстанції направляв на адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (а.с. 25), однак, конверт було повернуто до суду із довідкою, в якій зазначено причину повернення "інші причини"; повістки про виклик відповідача у судове засідання (а.с. 29, 31, 36).

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на ч. 2 ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування" просить зменшити розмір пені, яку з неї стягнуто, оскільки вказаним законом передбачено, що пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не повинна перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. А отже, стягнута пеня з відповідача на користь позивача не може перевищувати 2010, 87 грн.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним твердженням апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК У країни сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Матеріали справи не містять заперечень ОСОБА_1 стосовно того, що між нею та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" було укладено договір про надання кредиту.

З наявного в матеріалах справи договору №640608730 від 04 серпня 2017 року, зокрема із п. 4.3. вбачається, що укладаючи договір сторони погодились, що у разі порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за цим договором, він зобов`язується сплатити на користь фінансової установи пеню у розмірі 3% (три проценти) від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору до моменту повного погашення заборгованості за кредитом.

Таким чином, сторони відступили від положень актів цивільного законодавства та укладаючи кредитний договір, погодили розмір процентів, які будуть стягуватися із позичальника у разі порушення виконання зобов`язань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З урахуванням додаткових угод до договору №640608730 від 04 серпня 2017 року, укладених між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 23 серпня 2017 року та 22 вересня 2017 року, терміном платежу за вказаним вище кредитним договором є 24 вересня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" звернулось до суду із даним позовом 18 вересня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

А тому, з огляду на зазначене вище, вимога ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Отже, враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 44 804, 75 грн.

Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року до закінчення апеляційного провадження, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, оскільки зазначене клопотання є недоцільним.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384, ч.1 ст.369 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: